‎Drag cititor,
‎ca Pasărea Phoenix ‎care renaște din propria cenușă,
‎și regina noastră renaște ‎din cenușa nenorocirii.
‎O puzderie de nobile bune de măritat ‎a sosit la ușa Maiestății Sale,
‎sperând să se logodească ‎cu fiii monarhului.
‎Nunțile și pruncii regali n-au cum ‎să nu urmeze în curând.
‎Totuși, dacă e să dăm crezare ‎vorbelor care circulă prin loji,
‎în ultima vreme nu se citește ‎prea multă plăcere pe chipul reginei.
‎Ne întrebăm dacă nu cumva ‎fericirea matrimonială iminentă
‎a pus în lumină ‎solitudinea Maiestății Sale.
‎Uneori mi se pare că regina ‎e cea mai singură femeie din Anglia.
‎Crezi că îi lipsește?
‎- Poftim? ‎- Compania.
‎Regina e mereu înconjurată ‎de doamnele ei de onoare, firește.
‎De lachei, soldați călare, gărzi, ‎dar de niciun bărbat.
‎Niciun gentilom.
‎Crezi că îi lipsește?
‎Are un soț.
‎Totuși, putem spune că de fapt
‎e la fel de văduvă ca noi două.
‎Crezi că regina caută vreodată...
‎Violet Bridgerton!
‎Întrebi dacă regina noastră a cedat ‎vreunei ispite trupești?
‎N-aș îndrăzni niciodată!
‎Cum poți gândi așa ceva? ‎Fii atentă la muzică!
‎- Maiestate... ‎- A murit?
‎Nu am nicio veste, Maiestate,
‎așa că îmi imaginez ‎că Maiestatea Sa încă trăiește,
‎dea Domnul să aibă viață lungă!
‎Du-te și află!
‎Vreau să aflu negreșit.
‎Firește, Maiestate.
‎Porțile lumii se deschid ‎la porunca reginei.
‎Fiecare suflet din Imperiul Britanic
‎e la mila oricărui capriciu al reginei.
‎Am merge la bătălie ca s-o apărăm.
‎Dar la ce bun?
‎Lucrul cel mai trebuincios Maiestății Sale
‎nu poate fi cucerit de nicio armată.
‎Împotriva singurătății
‎până și reginele trebuie ‎să lupte fără niciun ajutor.
‎Tortură!
‎REGINA CHARLOTTE: O POVESTE BRIDGERTON
‎„Se înalță
‎și se veștejește ca o floare.
‎Aleargă ca o umbră
‎și se schimbă fără încetare.
‎În toiul vieții,
‎moartea ne împresoară.”
‎Să ne rugăm!
‎Tatăl nostru care ești în ceruri
‎Sfințească-se numele Tău
‎Vie împărăția Ta
‎Facă-se voia Ta
‎Precum în cer așa și pre pământ.
‎Amin!
‎Lady Danbury!
‎Pot să vă ajut cu ceva?
‎Dădaca a spus ‎că cei mici au adormit imediat.
‎Așa este.
‎Doamnă, vă e cumva foame sau frig?
‎Nu par să fie prea necăjiți ‎de moartea tatălui lor.
‎Nu e de mirare.
‎Lord Danbury era un străin pentru ei.
‎Îi vedea doar de câteva ori pe lună.
‎Îl pot trezi pe Charlie ‎ca să aprindă focul.
‎Iar un bucătar vă poate pregăti ‎niște gustări reci sau mic-dejunul.
‎Mic-dejunul?
‎E ora patru dimineața, doamnă.
‎Nu mi-am dat seama.
‎Îmi pare rău, Coral. ‎Te rog, du-te înapoi în pat.
‎Nu vă las singură.
‎Nu e de mirare că îl jeliți. ‎A fost soțul dv.
‎Poate niște ceai în loc de...
‎Ce beți acolo?
‎Vin de Porto.
‎E de-a dreptul... dezgustător.
‎Dar e preferatul Lordului Danbury.
‎Era.
‎Era preferatul lui.
‎- Doamnă... ‎- Aveam trei ani
‎când părinții m-au promis lui.
‎Când s-au învoit.
‎Trei ani.
‎Deci, am fost crescută să-i fiu soție.
‎Am fost învățată că îmi place auriul, ‎căci era și culoarea lui preferată.
‎Mi s-a spus că bucatele mele preferate ‎erau cele preferate de el.
‎Am citit doar cărțile care îi plăceau.
‎Cântam la pian doar ce-i plăcea.
‎Beau acest vin de Porto ‎pentru că e preferatul lui,
‎și, prin urmare, trebuia să fie și al meu. ‎Niciodată n-am...
‎Și chiar dacă de multe ori am visat,
‎mi-am închipuit,
‎am sperat
‎și am plănuit...
‎nu m-am gândit niciodată ‎cum va fi de fapt atunci când el...
‎nu va mai fi.
‎Va fi dus de pe această lume.
‎Am fost crescută pentru el și acum...
‎sunt nouă.
‎Sunt ca un prunc.
‎Și nici nu știu cum să inspir ‎aer pe care nu-l expiră el.
‎Lumea asta se tot schimbă...
‎- Pune să fie cules și dă-l săracilor. ‎- Îndată, Maiestate.
‎- Mi-a scris? ‎- Mă tem că nu, Maiestate.
‎- Prințesa-mamă... ‎- Ce vrea?
‎A sosit cu Lord Bute.
‎Nu primesc musafiri.
‎Au adus cu ei medicul regal.
‎Refuz categoric să-l primesc!
‎Durează cam mult, doctore.
‎Foarte mult.
‎Vreau să nu mă înșel.
‎E însărcinată.
‎- S-a înfăptuit. ‎- Ești sigur?
‎Fără îndoială.
‎Misterul pântecului face parte ‎din eternul feminin,
‎dar ești sigur?
‎Foarte sigur. ‎De fapt, sarcina e destul de înaintată.
‎Totul merge strună.
‎Slavă Domnului!
‎- Putem anunța? ‎- Numai după ce fătul mișcă.
‎Când va fi asta?
‎Înainte să se încheie luna, cred.
‎Felicitări, Înălțimea Ta!
‎Cred că și dumneata meriți felicitări, ‎Lord Bute.
‎Mă voi muta îndată la Casa Buckingham.
‎- Ce? ‎- Porți Coroana în pântece.
‎Siguranța ta e cea mai importantă.
‎N-o să te las singură ‎nici măcar o clipită.
‎Vom aștepta împreună ‎sosirea viitorului rege.
‎CHARLOTTE R
‎Brimsley! Brimsley, te rog.
‎Ce e?
‎- Doar că... ‎- Ei bine?
‎Știi că nu pot...
‎Știi că datoria mea...
‎N-am voie să...
‎Te-aș ajuta să-ți găsești cuvintele, ‎dar am treburi de făcut.
‎Dă-i regelui scrisoarea!
‎Doctore!
‎Puneți-l pe spate!
‎Ți s-a spus să nu-l deranjezi pe dr. Monro ‎când lucrează.
‎Am o scrisoare de la regină.
‎Trebuie să livrez personal ‎scrisorile regale.
‎Maiestate, am o scrisoare.
‎Charlotte?
‎Nu!
‎Nu ești pregătit.
‎Pune-o lângă celelalte.
‎Sire, sunteți...
‎Aveți nevoie de ajutor?
‎Lângă celelalte.
‎Au sosit musafiri.
‎Sunt în doliu. Zi-le să plece.
‎Da, doamnă, doar că e vorba ‎de Lordul și Lady Smythe-Smith.
‎Familia Smythe-Smith?
‎- Aici? ‎- Cu ducele de Hastings
‎și alte familii din stirpea noastră.
‎Spun că sunt îngrijorați.
‎Ei bine?
‎Agatha, draga mea...
‎Suntem îndurerați ‎pentru pierderea pe care ai suferit-o.
‎- Îl jelim. ‎- A fost un mare om.
‎Un campion.
‎- Chiar îl jelim. ‎- Și totuși?
‎Există un „totuși”, nu?
‎Așa e, există un „totuși”.
‎Trebuie să știm ce se va întâmpla acum.
‎Ce se va întâmpla?
‎- Ce se aude? ‎- Ce ai devenit?
‎Noi ce am devenit?
‎Iertați-mă, dar...
‎nu înțeleg ce vreți să spuneți.
‎- Ești o curteană de seamă. ‎- Ești o favorită a reginei.
‎Sigur Palatul ți-a spus ceva.
‎Despre procedură.
‎Despre ce va urma.
‎Lord Danbury a fost primul dintre noi ‎care a murit.
‎Primul cu titlu nobiliar ‎din stirpea noastră.
‎Și ai un fiu.
‎Mă întrebi dacă fiul meu de patru ani
‎e acum Lord Danbury?
‎Trebuie să știm
‎dacă legile lor succesorale ‎sunt valabile și pentru noi.
‎Moștenește fiul tău titlul?
‎Nici nu m-am gândit...
‎- Putem pierde totul într-o generație. ‎- Da.
‎Ce pierzi tu pierdem și noi.
‎Voi creați precedentul.
‎Vei rămâne Lady Danbury sau ești doar...
‎doamna Danbury?
‎Valeții lui nu știau. Nici majordomul.
‎Poate Lord Danbury n-a avut unul.
‎Soțul meu a avut un avocat.
‎S-au întâlnit deseori ca să discute...
‎treburi. Trebuie doar să-i aflu numele.
‎Doamnă, ar fi chiar așa de rău ‎să pierdeți titlul?
‎Da, Coral.
‎Au venit toți aici ca să caute răspunsuri.
‎Se bizuie pe mine. Le-am dat speranță.
‎Mireasma unui aer rar. Egalitate.
‎Balul Danbury.
‎Nu vor putea să renunțe așa de ușor ‎la toate acestea.
‎Rănile vor fi adânci.
‎Iată-l!
‎Și avocatul?
‎Avocatul se va ocupa de asta. ‎Îi voi scrie și va veni.
‎Chiar credeți că va veni ‎să se vadă cu o femeie?
‎Voi semna pur și simplu scrisoarea ‎„Danbury”.
‎Sper să creadă ‎că sunt un bărbat lipsit de maniere.
‎- Vreo veste? ‎- Mă tem că nu, Maiestate.
‎Ești sigur că primește scrisorile?
‎Eu le trimit, Maiestate.
‎Ea mai e aici?
‎Nu a căzut de pe scări? ‎Nu s-a înecat cu un dumicat de carne?
‎Îmi pare rău să vă spun ‎că e vie și nevătămată, Maiestate.
‎A trecut ceva vreme.
‎Maiestate?
‎Vreau să te întreb dacă mai durează mult.
‎Mă tem că nu am terminat nici pe jumătate.
‎- Ramsey, nu sunt atât de corpolentă. ‎- Nu, Maiestate, dar...
‎Regele încă lipsește.
‎E un portret de nuntă ‎cerut de Maiestatea Sa Regele.
‎Da.
‎Însuși Maiestatea Sa...
‎a cerut un portret de nuntă.
‎Maiestatea Sa se gândește la toate.
‎Pielea e prea albă.
‎Pictează-mi pielea mai oacheșă. Așa cum e.
‎Maiestate...
‎Ia să văd!
‎Nu.
‎Picteaz-o mai deschisă.
‎Albă ca laptele.
‎Regele vrea s-o vadă strălucitoare.
‎CHARLOTTE R
‎O să te uiți la mine cum dorm, Brimsley?
‎Iertare, Maiestate!
‎- Nu-mi dai scrisoarea? ‎- N-am niciuna.
‎- Ba ai. ‎- Nu am.
‎O văd în mâna ta.
‎Am o scrisoare.
‎- Cum spuneam. ‎- Nu e pentru rege.
‎- Îi scrie ducelui Adolphus. ‎- Poftim?
‎Fratele reginei, din Germania?
‎De ce?
‎Poate pleca doar într-o țară ‎ce îi oferă refugiu și un protector.
‎Reynolds!
‎N-ar trebui s-o trimit, nu?
‎Pe mine mă întrebi?
‎Da, pe tine. Asta e...
‎Vrea să plece!
‎Pot să uit s-o trimit.
‎Să uit s-o trimit?
‎Tu decizi.
‎Nu, e decizia...
‎Îi poți spune regelui.
‎Revine la ea și toate se rezolvă.
‎Așadar?
‎Să uit s-o trimit?
‎Nu se poate face nimic.
‎Trimite-o!
‎Totul...
‎e în pericol.
‎Și tu ții secrete.
‎Plecați la plimbare, doamnă? Unde?
‎La plimbare, atât.
‎Cum, ca un vagabond sau un poet?
‎Nu se poate. Trebuie să vă însoțesc.
‎Nu, mulțumesc. Vreau singurătate.
‎Voi păstra distanța.
‎Singurătate!
‎Nu cred că sunt ‎cei mai buni pantofi pentru câmp.
‎Lord Ledger.
‎Ce cauți aici?
‎E moșia mea.
‎Credeam că e a mea.
‎Acolo e moșia ta.
‎Aici e a mea.
‎Suntem vecini.
‎Am încălcat legea, nu?
‎Nu voi pune dulăii pe tine.
‎Hoinăreai, atât.
‎Hoinăream?
‎Credeam că mă plimb.
‎Care e diferența?
‎Habar n-am.
‎O fac deseori, ‎așa că o numesc „hoinăreală”,
‎ca să pară ceva pitoresc, ‎nu nebunesc, iar...
‎Lady Ledger să nu facă atâta caz.
‎Acum hoinăresc zilnic.
‎Tu?
‎E prima dată.
‎Deși eu aș numi-o doar o plimbare.
‎De ce?
‎Fiindcă deja mă simt nebună.
‎Condoleanțe!
‎Nu mai pot să zac în pat,
‎așa că iată-mă.
‎Pe moșia ta.
‎Plimbare sau hoinăreală,
‎te vei simți mai bine.
‎Deși pantofii aceia nu te vor ajuta.
‎Nu m-am gândit la asta.
‎Mâine vei alege mai bine.
‎Mâine?
‎Ne vedem mâine.
‎La aceeași oră.
‎Ia-ți încălțări mai bune.
‎Putem hoinări împreună.
‎Iată-vă!
‎William,
‎ți-o prezint pe prințesa Adelaide.
‎- Încântată, Alteță. ‎- Edward, ea e prințesa Victoria.
‎Încântată, Alteță.
‎- Asemenea. ‎- Salutare!
‎Fiii mei abia așteptau să vă cunoască.
‎Așa. Bun!
‎Ne vom revedea în curând.
‎- Maiestate. ‎- Maiestate.
‎- Altețe. ‎- Altețe.
‎Cine erau?
‎Logodnicele voastre.
‎Logodnice?
‎- Sunt niște străine. ‎- Și ce dacă?
‎Sunt aristocrate. Sunt bogate.
‎Sunt din familii influente. Sunt perfecte. ‎Iar săptămâna viitoare
‎vor fi soțiile voastre.
‎- Săptămâna viitoare? ‎- Mamă, fii serioasă!
‎N-avem niciun cuvânt de spus?
‎Când e vorba de viața noastră?
‎Mai ales când propui ‎să ne legi destinele de niște străine.
‎E o capodoperă, nu-i așa?
‎Și atât de mare!
‎În mărime naturală. Parcă am fi lângă ei.
‎Destul de provocator.
‎Da, chiar așa.
‎Violet!
‎E totul în regulă?
‎Sigur. De ce mă întrebi?
‎Aș zice că te cunosc bine,
‎iar în ultima vreme pari tulburată
‎într-un fel deloc caracteristic.
‎Sunt cât se poate de bine.
‎- Violet Bridgerton! ‎- Da, sunt tulburată. Casa mea e...
‎Anthony e în luna de miere.
‎Gregory pare de două ori mai înalt ‎decât luna trecută.
‎Eloise s-a sfădit cu Penelope
‎și știi cât de apropiate sunt,
‎așa că tropăie prin casă supărată foc.
‎Aș putea continua cu...
‎- Înțelegi? ‎- Violet...
‎- Agatha... ‎- Suntem prietene.
‎Poți să-mi împărtășești orice.
‎Nu știu ce vrei să spui.
‎Nici eu nu știu la ce mă refer. Încă.
‎Simt doar că mai e ceva
‎și aștept să-mi spui ce.
‎N-o voi face.
‎Deci, e ceva.
‎Nu pot.
‎Ba poți.
‎Eu...
‎Se pare că...
‎grădina mea e în floare.
‎E iarnă. Pământul e înghețat.
‎Eu și soțul meu aveam...
‎o grădină.
‎O grădină plină de delicii, ‎cu multe soiuri de flori.
‎Când a murit, a murit și grădina.
‎Și nici nu m-am gândit la grădină. ‎N-am mai vrut-o.
‎Dar, în ultima vreme, pe neașteptate, ‎grădina a început...
‎să înflorească.
‎Grădina?
‎Și știu că tânjește după multe.
‎Lumina soarelui.
‎Aer.
‎Atingere.
‎Grădina ta e...
‎în floare.
‎Înflorește ca nebuna!
‎Vai, Violet!
‎Devin periculoasă, Agatha.
‎Negreșit!
‎Azi era să-i cer unui lacheu ‎să se urce pe mine.
‎Vicontesă Bridgerton!
‎- Violet! ‎- Trebuie să plec.
‎- Te las cu bine. ‎- Violet...
‎Am stat la expoziție ‎mult mai mult decât plănuisem.
‎O zi bună!
‎Ei bine?
‎Ghete de călărie.
‎Mult mai bune.
‎Așadar, asta e tot?
‎Da, în mare.
‎Pui un picior în fața celuilalt ‎iar și iar.
‎Nu e chiar totul. Mai și privesc.
‎Observ.
‎Ce observi?
‎Ce e acolo.
‎Iepurii albi.
‎Căprioarele în haină gri de iarnă.
‎Ghiocei înfloriți.
‎Dansurile stolurilor de grauri. ‎Asta se găsește acolo.
‎Dar văd la fel de limpede ‎și ce nu e acolo.
‎Nu cred că înțeleg.
‎Tufe de trandafiri în floare,
‎piciorul-cocoșului galbene și trântorii.
‎Trilul de vară al rândunicilor.
‎Cu cât hoinărești, ‎cu atât imaginația ta cuprinde totul.
‎Și ce e acolo, și ce nu e, totul laolaltă.
‎Ce a dispărut...
‎nu a dispărut deloc.
‎Doar balegile cailor nu ne cer imaginație. ‎Sunt mereu acolo.
‎Doamnă!
‎Vreau singurătate, Coral.
‎Firește, dar bucătăria... ‎Ieri, vi s-a stricat mâncarea la cină.
‎Zi-le că n-am nevoie de cină.
‎Care spuneai că sunt graurii?
‎Singurătate, doamnă?
‎Singurătate, Coral.
‎O vezi?
‎Ce anume, Lady Danbury?
‎Bufnița roșcovană ‎cu o crenguță de dafin în cioc.
‎Recunosc că n-o văd.
‎Lord Ledger...
‎Cum nu e acolo, ‎ar trebui s-o vezi cu atât mai abitir.
‎Eleva își depășește maestrul.
‎Bun!
‎Ați venit amândoi.
‎Trebuie să discutăm ‎despre florile pentru nuntă.
‎Nu e nevoie, mamă, ‎căci nu va fi nicio nuntă.
‎Ai uitat ceva.
‎Fratele nostru cel mare, George,
‎Prințul de Wales.
‎Prințul regent al Angliei.
‎Cel care conduce fiindcă tata e bolnav.
‎Cel care, ‎conform Legilor căsătoriilor regale,
‎e singurul care poate aproba ‎căsătoriile în cadrul Casei Regale.
‎- Inclusiv ale noastre. ‎- Doar că nu le-a aprobat.
‎Și n-o va face.
‎E foarte jignit ‎că nu te-ai consultat mai întâi cu el.
‎Aveți dreptate.
‎- Avem? ‎- Mi-am depășit atribuțiile.
‎Fiind prinț regent,
‎chestiunea e cu totul ‎în mâinile Prințului de Wales.
‎E monarhul în exercițiu ‎și autoritate supremă.
‎Întocmai.
‎Georgie, fii cuminte și aprobă-le!
‎Le aprob.
‎Ați călătorit bine?
‎Îngrozitor.
‎Maiestate!
‎Adolphus Frederick al IV-lea ‎de Mecklenburg-Strelitz.
‎Unde e...
‎ea?
‎Cu croitoreasa ei, cred.
‎Așteaptă afară, Brimsley.
‎- Maiestate! ‎- Ridică-te!
‎Arăți ridicol.
‎- Mă bucur să te văd. ‎- N-ai putut veni mai degrabă?
‎Mein Gott!
‎Îți șade bine ca regină.
‎Aș fi sosit mai degrabă, dar...
‎a fost o călătorie grea pe mare. ‎Nu pot să scap de greață.
‎E ceva ce avem în comun.
‎Maiestate!
‎- Ce vești fericite! ‎- Doar că eu nu sunt fericită.
‎Vreau acasă, Adolphus.
‎Acasă?
‎Prostii!
‎Prostii? Mă vei duce acasă. ‎Acum. Și nu mă poți refuza.
‎Ai zis ‎că nu poți refuza Imperiul Britanic.
‎Acum sunt regina lor.
‎Ești tulburată.
‎Repetă asta și voi pune să fii decapitat.
‎Charlotte!
‎Înăuntrul tău se coace fructul Angliei,
‎și până când acel fruct e copt, ‎trupul tău e doar...
‎un copac,
‎un copac din livada Coroanei.
‎- Și ca atare... ‎- Sunt un copac?
‎Vreau să spun doar ‎că pruncul din pântece nu e al tău.
‎- Crește în mine. ‎- Și ce?
‎Și ce? Încearcă să-l crești în trupul tău!
‎Trupul tău nu-ți aparține!
‎Să părăsești regatul acum ar fi trădare!
‎Răpirea unui rege.
‎- Poate un act de război. ‎- Vreau doar să fiu acasă.
‎Cu familia mea. Cu tine.
‎Nu mai sunt familia ta. ‎Regele George e familia ta.
‎Doar dacă...
‎Ai vreun necaz, Charlotte?
‎- Firește că nu. ‎- Te lovește cumva?
‎Totul e în regulă.
‎Asta e o mare ușurare.
‎Ar fi fost îndeosebi de greu...
‎să iau atitudine.
‎De ce?
‎De ce, Adolphus?
‎Ți-am negociat excelent logodna.
‎Am reușit să fac o alianță cu imperiul.
‎O alianță? ‎De asta m-ai pus să intru în neamul lor?
‎A fost benefic pentru toată lumea.
‎Dușmanii pândeau la hotare.
‎Această alianță...
‎înseamnă că Mecklenburg-Strelitz ‎e apărată de mărețul Imperiu Britanic.
‎Charlotte, destinele noastre ‎sunt îngemănate.
‎De aceea mă bucur că îți priește aici.
‎Dar ce contează?
‎Trupul meu îi aparține, nu?
‎Avem fazani tătărești.
‎Ai vrea să-i vezi?
‎Ieri a durat trei ore.
‎- S-a întâmplat ceva? ‎- Nimic, dle.
‎Atunci, încetați șușotelile!
‎Din nou!
‎Ce se află acolo?
‎Copiii mei.
‎Servitoarea mea, Coral.
‎Ce nu e acolo?
‎Familia mea.
‎Poate titlul și moșia.
‎Coroana mi le-ar putea lua îndărăt.
‎Speranța unei fericiri viitoare.
‎Soțul tău?
‎Nu l-aș încadra la ceea ce îmi lipsește.
‎Sunt un monstru, nu?
‎Nu.
‎Amândoi am fi monștri.
‎Ce vrei să spui?
‎Nimic, doar că...
‎te înțeleg.
‎Cred că multe văduve ar spune la fel.
‎Și văduvi, dacă ar fi liberi ca tine.
‎Mă crezi liberă?
‎Credeam că voi fi.
‎Dar acum...
‎a murit și...
‎duc povara de a fi o femeie ‎care nu e legată de un bărbat.
‎Sunt pe cont propriu,
‎dar nu mă pot bucura de viață.
‎Săptămâna viitoare e ziua mea,
‎dar ce contează?
‎Încă o zi de doliu.
‎Pot fi sigură că mă așteaptă
‎doar doliul, broderia
‎și ceaiurile liniștite cu alte văduve.
‎Pe vecie.
‎Mai sunt hoinărelile.
‎Și eu.
‎Ești oare?
‎A fost o zi plăcută.
‎Mulțumesc.
‎Da, așa a fost.
‎- Mulțumesc. ‎- Trebuie să... am o...
‎O zi bună, Agatha!
‎Coral, nu mi-e foame.
‎Un domn a sosit să vă vadă.
‎Un domn?
‎Zice că e avocatul care o caută pe doamna ‎care nu se semnează cu tot numele.
‎Mă tem că nu există ‎niciun precedent pentru un astfel de caz.
‎Nu degeaba l-au numit „experiment”.
‎Și soțul meu a fost primul care a murit.
‎Problema e că titlul și moșia
‎i-au fost acordate personal ‎regretatului Lord Danbury,
‎odihnească-se în pace. Nu dv.
‎În mod normal, ‎ar trece la următorul Lord Danbury.
‎Am un fiu.
‎Dar nu se specifică nicăieri ‎că aceste noi titluri se moștenesc.
‎Cel mai probabil, revin Coroanei.
‎Și așa devin Lady Nimeni,
‎doar cu vechea casă a soțului meu ‎și cu banii.
‎Nu-mi spuneți că...
‎Problema e...
‎Când soțul dv. a acceptat noua moșie,
‎a folosit mare parte din avere
‎pentru a vă finanța noul trai.
‎Croitori, plăți la club, cai, ‎personal în plus.
‎A avut una dintre cele mai mari averi ‎de pe continent.
‎Mă tem că soțul dv. a exagerat ‎amploarea averii sale.
‎A cheltuit foarte mult ‎ca să ducă o viață demnă de un lord.
‎Așadar,
‎din cauza titlului nobiliar ‎pe care poate nici nu-l vom păstra,
‎eu cum voi ajunge?
‎Săracă lipită?
‎Fără casă?
‎Ce mă fac?
‎Faceți ce fac toate văduvele nevoiașe.
‎Apelați la bunătatea unei rude.
‎Sau recăsătoriți-vă.
‎Ce frumos din partea dumitale ‎să-ți vizitezi sora!
‎După căsătorie, ‎nu prea mi-am revăzut familia.
‎Charlotte,
‎ești norocoasă.
‎E epuizată.
‎Și izolată.
‎Îmi amintesc bine.
‎Nu e ușor ‎să porți în pântece un viitor rege.
‎Actualul rege unde e?
‎Maiestatea Sa ni se va alătura?
‎Maiestatea Sa e ocupat.
‎Charlotte i-a fost un reazem extraordinar.
‎Maiestate?
‎Îi scriu scrisori.
‎Scumpa mea...
‎Ce-a fost greu s-a isprăvit.
‎Ți-ai făcut datoria. ‎Ai zămislit un moștenitor.
‎Acum ești liberă.
‎Cât despre fiul meu,
‎nici nu trebuie să-l mai vezi ‎dacă nu vrei.
‎Măcar până când va fi nevoie ‎de alt moștenitor.
‎De ce m-ai chemat aici?
‎Mă gândeam că vrei să vezi pereții.
‎Sunt curați lună.
‎- Nu se mai văd urmele... ‎- Pereții?
‎Și am un plan pentru grădină.
‎Dacă regele are nevoie de timp...
‎ca să se scalde gol ‎în lumina lunii, putem...
‎pune un paravan.
‎Am călărit până aici ‎pentru un paravan și un perete curățat?
‎Nu. Mai e ceva.
‎Maiestatea Sa...
‎N-am mai văzut-o într-o asemenea stare.
‎Sunt îngrijorat, Reynolds. ‎Mă tem că e pe marginea prăpastiei.
‎N-ar fi bine ca regina ‎să-l revadă pe doctorul regelui?
‎- De data asta, pentru mintea ei. ‎- Nu.
‎- Ascultă...
‎Am spus nu!
‎Nu-mi dai nimic.
‎Nu spui nimic. Îți cer ajutorul ‎și refuzi să mă tratezi ca pe un egal...
‎Nu te pot ajuta!
‎Trebuie să plec.
‎Din nou!
‎- Sunt omul regelui și îl voi vedea! ‎- Știi bine că nu ai voie aici.
‎Sunt omul regelui! Îl voi vedea pe rege!
‎Du-te în odăile tale!
‎Ce Dumnezeu îi faceți?
‎Îl tratez.
‎Din nou!
‎Încetați nebunia asta!
‎Luați-l de aici! Imediat!
‎Din nou!
‎Bravo!
‎Mulțumesc că ai venit.
‎M-am gândit că ți-ar plăcea mai mult ‎expoziția fără public.
‎- Au deschis-o doar pentru noi. ‎- Agatha, vreau să-mi cer scuze
‎pentru ieșirea de ieri.
‎Sper să mă ierți ‎și să uiți toată chestiunea.
‎A fost o prostie.
‎Nu a fost deloc o prostie ‎și n-am de ce să uit.
‎- Agatha... ‎- Ce știm una despre alta?
‎Dincolo de faptul ‎că suntem nobile și văduve?
‎Ce știe oricare dintre aristocrate ‎despre prietenia adevărată?
‎Totul se reduce la conversații de salon, ‎urzeli matrimoniale și bârfe.
‎Ți-ai deschis sufletul ‎ca să-mi arăți cine ești.
‎A fost un gest de curaj.
‎Noi, mamele, mătușile ‎și aristocratele de frunte
‎ne petrecem timpul pețind la nesfârșit
‎și vorbind despre jocul curtării, ‎iubire și romantism.
‎Dar niciodată cu cineva destul de matur ‎ca să înțeleagă ce înseamnă toate acestea.
‎Ce înseamnă să trăiești fără ele.
‎Ce înseamnă să le pierzi.
‎Avem tolba plină de bârfe și povești,
‎dar, ca femei, nu suntem niciodată ‎subiectul conversației.
‎Lady Whistledown nu scrie ‎despre inimile noastre.
‎Suntem povești nespuse.
‎Ieri...
‎mi-ai spus ceva din povestea ta.
‎Și...
‎îți mulțumesc.
‎Cu...
‎Cu cea mai mare plăcere.
‎Haide!
‎Aici!
‎Vreau să vezi un tablou vechi.
‎Unul dintre preferatele mele.
‎Grădina lor e mereu înflorită.
‎Chiar și acum?
‎Regele e...
‎Ce contează nebunia ‎când iubirea adevărată înflorește?
‎Pentru ei, ‎buruienile au și ele rostul lor.
‎Toți avem grădini, Violet.
‎Grădina mea...
‎nu a murit odată cu soțul meu,
‎fiindcă nu fusese cultivată niciodată.
‎Eu...
‎nici nu știam că pot avea o grădină.
‎A înflorit abia după ce el s-a dus.
‎Și, când a înflorit,
‎am îngrijit-o. Cu mare zel.
‎Niciodată,
‎în toți acești ani, ‎nu m-am gândit la alt bărbat.
‎Dar acum...
‎E în regulă să-ți dorești asta.
‎Spune-o!
‎Vreau să mi se cultive grădina.
‎Vreau să mi se cultive grădina ‎cât mai mult cu putință.
‎Vom replanta?
‎Nu.
‎Las-o să moară.
‎Maiestate...
‎Nu puteți pleca.
‎- Știu asta. ‎- Din Anglia.
‎Nu puteți părăsi Anglia.
‎Va trebui să rămâi aici.
‎- Nu pot. ‎- Vei fi învinuit.
‎Vei rămâne aici.
‎Ea unde e?
‎E la Palatul St James, ‎în salonul Maiestății Sale.
‎Haide, ștrengarule! E doar o legătură.
‎Poart-o tu, atunci!
‎Auzi la el!
‎Câtă impertinență!
‎Dominic, încetează imediat!
‎E o zi importantă ‎și trebuie să te porți frumos.
‎Fii cuminte și ascult-o pe mama ta!
‎Când ne întoarcem la dădacă?
‎Dominic, îmi pare rău că nu mă cunoști.
‎Nici eu nu mi-am cunoscut bine părinții.
‎Știu că ești speriat ‎că te-am luat de lângă dădacă,
‎dar eu sunt mama ta.
‎Iar tatăl tău s-a dus la îngeri.
‎Și acum ești bărbatul familiei.
‎Bărbatul familiei?
‎Da.
‎Iar familia are nevoie să-ți faci datoria.
‎Bine, atunci.
‎M-am gândit că e timpul ‎să vi-l prezint pe fiul meu.
‎Lord Danbury.
‎Mă bucur să vă cunosc, Alteță.
‎Încântată, Lord...
‎Chestiunea moștenirii.
‎Nu s-a decis încă.
‎Mai există probleme.
‎Înțelegeți implicațiile?
‎Ce băiat frumos!
‎Vă rog să ne vizitați din nou în curând.
‎Cine urmează?
‎Guvernatorul din Pondicherry.
‎Mi-am făcut datoria, mamă?
‎Le-ai arătat cine ești.
‎Dominic Danbury.
‎Fiul lui Herman Danbury.
‎Da.
‎Așa este.
‎Și ești Lord Danbury.
‎Și o să-ți iei locul cuvenit, ‎pentru că e dreptul tău.
‎Și fiindcă ești fiul meu.
‎Ești fiul Agathei Danbury,
‎născută Soma,
‎sânge regal ‎din tribul Kpa-Mende Bo din Sierra Leone.
‎Strămoșii tăi au fost războinici.
‎Noi răzbim mereu.
‎Nu uita niciodată asta!
‎Ce frumos e, tati!
‎Dar mă tem că l-ai greșit.
‎De ce, frumoaso?
‎E prea mare pentru capul meu.
‎Ziua ta abia a trecut, isteațo.
‎I-l fac unui prieten.
‎Nu le făceai pentru prieteni.
‎Nu, dar acest prieten se simte ‎foarte trist.
‎Dar poate ai dreptate.
‎Poate nu i-ar fi de folos.
‎Nu, dă-i-l! ‎Coifurile tale înveselesc pe oricine.
‎Nu trebuie să fie trist de ziua sa.
‎Pot să te ajut?
‎Pe ăsta trebuie să-l fac singur.
‎Pune și flori de hârtie! Tuturor le plac.
‎E luminoasă.
‎Strălucește.
‎N-am mai văzut atâta bogăție.
‎- I-am atins haina. ‎- Respiră, Coral!
‎A spus de ce a venit?
‎Regina nu trebuie să dea socoteală.
‎Da.
‎Du-l la dădaca lui!
‎Maiestate...
‎Cu ce ocazie pe la noi?
‎Am venit să-mi prezint ‎condoleanțe oficiale, firește.
‎Jelim.
‎Și ne rugăm.
‎Mulțumesc mult.
‎Maiestatea Ta ar trebui ‎să se odihnească în pat, acasă.
‎Acasă.
‎Locul acela nu e acasă.
‎Am plecat din acel loc
‎și niciodată...
‎n-o să mă întorc.
‎Dar unde va merge Maiestatea Ta?
‎Cum adică?
‎Am venit aici.
‎Vrea să stea aici.
‎Aici? Ce onoare!
‎Nu e o onoare. E înspăimântător.
‎E însărcinată. ‎Pruncul va fi viitorul monarh.
‎Viitorul Imperiului e efectiv ‎în pântecele ei.
‎Nu pot fi responsabilă pentru ea. ‎Trebuie să rămână perfectă.
‎În plus, aș adăposti o...
‎Regina Angliei îmi cere ‎să comit un act de trădare, Coral.
‎Vai de mine!
‎Ce să fac?
‎Trimite îndată un lacheu ‎la Casa Buckingham!
‎Se vorbește atât ‎despre vitejia soldaților britanici.
‎La ce bun, dacă slujitorii monarhilor ‎sunt neglijenți?
‎Ne îndeplinim exemplar îndatoririle.
‎Aș fi crezut că prima îndatorire ‎e să nu pierzi regina!
‎Datoria mea e față de regină, ‎nu față de dv.!
‎N-am pierdut-o pe regină.
‎Știu bine situația Maiestății Sale
‎și sunt perfect capabil să îi fac față.
‎Ar fi bine ca străinii certăreți ‎să nu-mi stea în cale
‎și să înțeleagă cât de important e ‎ca dispariția reginei
‎să fie tratată cu discreție.
‎Scuzele mele!
‎O trăsură, imediat!
‎Da, dle.
‎Știu.
‎Și eu, puiule, dar...
‎Iertare, Maiestate!
‎A sosit Brimsley.
‎- E tare capabil, afurisitul! ‎- Și fratele dv.
‎Nu vreau să-i văd.
‎Maiestate...
‎Nu pot spune că știu ‎ce necazuri vă așteaptă afară.
‎Dar sunt sigură că nu se vor rezolva aici.
‎Nu se vor rezolva nicăieri.
‎Îmi puteți spune ce vă frământă?
‎Aș vrea nespus.
‎Dar nu pot.
‎Tot ce-ți pot spune e
‎că am fost mințită
‎și trădată de toți din țara asta, ‎cu excepția ta.
‎Ești singura mea prietenă.
‎Maiestate,
‎nu sunt prietena dv.
‎Vreau să fiu.
‎Totuși, în acest moment,
‎sunt doar una dintre supușii dv.
‎Și m-am purtat ca atare.
‎Nu...
‎Nu m-am gândit la sentimentele dv.
‎V-am tratat doar ca pe o regină,
‎neglijându-vă latura umană.
‎Așadar,
‎dacă e să fim prietene, ‎trebuie s-o luăm de la capăt.
‎Căci și eu am nevoie de o prietenă.
‎Vei fi prietena mea.
‎Voi fi prietena dv.
‎Asta nu e viața pe care am dorit-o.
‎Suntem femei.
‎Iar bărbații care ne țin soarta în mâini ‎rareori pricep că avem dorințe,
‎visuri proprii.
‎Dacă vrem să trăim viețile ‎pe care ni le dorim,
‎trebuie să-i facem să priceapă.
‎Curajul nostru
‎și forța voinței noastre o va dovedi.
‎Mulțumește personalului ‎pentru ospitalitate.
‎Firește, Maiestate.
‎Îți mulțumesc și eu, Lady Danbury, ‎pentru discreție și grație.
‎Orice pentru Maiestatea Sa.
‎Mamă...
‎Nu.
‎Gata cu impertinențele și eschivele!
‎Lunga ta copilărie s-a încheiat.
‎Într-o oră, vei fi soț.
‎Știu.
‎Dar, mamă...
‎Mă tem.
‎De ce anume?
‎Că nu o voi putea iubi.
‎Iubirea nu e ceva ce se înfiripă ‎prin cine știe ce vrajă...
‎sau fluturi în stomac.
‎Asta e la teatru.
‎Iubirea înseamnă hotărâre.
‎Iubirea e o alegere.
‎Iei pe cineva în căsătorie ‎și alegi să-l iubești.
‎Nu-ți dai de ales.
‎Deoarece căsnicia e dificilă.
‎Plină de suferințe.
‎Iar viața în Casa Regală...
‎e singuratică.
‎Așa că alegi pe cineva
‎și-i rămâi alături.
‎Îl iubești din tot sufletul, ‎fiindcă dacă n-o faci...
‎ești pierdut.
‎Datoria de căpătâi a unei regine ‎e față de poporul ei.
‎Așa fac reginele de când lumea, ‎iar tu nu vei fi mai prejos.
‎Cu timpul, vei ajunge ‎să-ți iubești îndatoririle,
‎rodul firesc al statutului tău.
‎Iar aceste ieșiri juvenile vor deveni ‎amintiri stingheritoare.
‎Charlotte?
‎Brimsley!
‎Opriți caleașca!
‎Abia am ajuns. Nu poți să...
‎Opriți caleașca!
‎Acum unde mai pleci?
‎M-ai vândut să fiu regina Angliei.
‎Mă duc să fiu regina Angliei.
‎Ledger.
‎Doamnă...
‎Ce e asta?
‎Un coif aniversar.
‎Le confecționez.
‎E pentru tine.
‎Nu știam precis când e ziua ta, ‎dar nu voiam să treacă nesărbătorită.
‎Nu poți fi aici.
‎Dar nu sunt aici.
‎Nu poți intra.
‎N-am nicio intenție să intru.
‎Trebuie să fii tăcut.
‎Nu voi scoate niciun sunet.
‎Pentru că nu sunt aici.
‎După cum vezi.
‎Și nu voi...
‎intra înăuntru.
‎Unde e regele?
‎Iertare, dar nu vă poate vedea acum.
‎Prostii!
‎- Du-mă la el! ‎- Maiestate...
‎Mă tem că e imposibil.
‎E perfect posibil. ‎Vreau să-l văd. Unde e?
‎Nu vreți asta, Maiestate.
‎Nu-mi spune ce vreau, doctore!
‎Du-mă la el sau oamenii mei vor căuta ‎prin tot palatul.
‎Pe aici, Maiestate.
‎Dezlegați-l!
‎Dezlegați-l pe rege!
‎Toată lumea, afară! Acum!
‎George!
‎George, eu sunt!
‎Sau Venus.
‎Venus e aici, George.
‎La naiba cu Venus! Eu sunt Charlotte.
‎Sunt Charlotte și vreau să fii iar George.
‎Vreau să încerci.
‎Întoarce-te la mine!
‎Te rog, George, întoarce-te!
‎George, întoarce-te!
‎Simți, George?
‎A mișcat.
‎Eu sunt Charlotte. ‎Acesta e pruncul nostru.
‎Și avem nevoie să redevii George, ‎altfel suntem pierduți.
‎Charlotte...
‎Charlotte!
‎Trebuie să înțelegeți ‎că metodele mele sunt dure, dar testate.
‎Doresc la fel de mult să-și revină.
‎Nu-mi pasă de nebunia lui.
‎Îmi pasă de fericirea și sufletul lui.
‎Lasă-l să fie nebun, dacă asta îi trebuie. ‎Ești concediat.
‎Dați-l afară!
‎Greșiți. Acestă greșeală îl va distruge!
‎Fii recunoscător ‎că nu poruncesc nimicirea ta!
‎Are nevoie de hrană, ‎o baie caldă și haine.
‎Pune să mi se facă bagajele! ‎Ne mutăm la Kew.
‎Stai!
‎Așa?
‎Așa.
‎Subtitrarea: Brândușa Popa