Kedves, drága olvasó!
Akár a hamvaiból feltámadó főnixmadár,
úgy támad fel királynénk is a tragédiából.
Seregnyi partiképes hölgy járult őfelsége színe elé,
váltig remélve, hogy jegygyűrűt kapnak az uralkodó egyik fiától.
A királyi frigyek és utódok tán már nem váratnak magukra sokáig.
Ha azonban hihetünk a felső páholyokból érkező szóbeszédnek,
őfelsége arcán manapság ritka vendég a mosoly.
Az ember eltöpreng, hogy a közelgő nászok idillje
nem vet-e vajon túl éles fényt őfelsége önnön magányára.
Néha úgy érzem, szerte Angliában nincs magányosabb nő a királynénál.
Hiányozna neki?
- Parancsol? - A férfitársaság.
Az udvarhölgyei persze mindig körülveszik.
De férfi? Csak inasokkal, lovászokkal és testőrökkel érintkezik.
Nemesemberrel nem.
- Gondolja, hiányzik neki? - Van férje.
Voltaképpen azonban
éppúgy özvegyként él, mint ön és én.
És vajon keres férfitársaságot?
Violet Bridgerton!
Azt kérdi tán, királynénknak akad-e ágybéli társasága?
Eszemben sincs!
Ne hagyja elméjét csapongani, hallgassa az áriát!
- Felség! - Meghalt?
Nem hallottam ilyesféle hírt, felség,
ezért hát úgy vélem, őfelsége nagyon is él még,
és éljen is még soká!
Nos, derítse ki!
Biztosan kell tudnom.
Hogyne, felség.
A királyné egyetlen szavára megnyílnak a világ kapui.
A Brit Birodalomban férfi és nő
kivétel nélkül engedelmeskedik szeszélyeinek.
Csatába mennénk, hogy megvédjük őt.
De mit számít ez?
Amire őfelségének a legnagyobb szüksége van,
azt semmilyen hadsereg nem vívhatja ki.
A magány olyan küzdelem,
amelyet még az uralkodóknak is egymaguk kell megharcolniuk.
Ez kínzás! Hagyja abba!
SAROLTA KIRÁLYNÉ – EGY BRIDGERTON-TÖRTÉNET
„Felnő és lemetszetik, miként a virág;
árnyék módjára menekül, és soha meg nem áll.
Életünk közepén holtak vagyunk.”
Imádkozzunk!
Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy,
szenteltessék meg a te neved,
jöjjön el a te országod, legyen meg a te akaratod,
amint a mennyben, úgy a földön is!
Ámen.
Lady Danbury!
Tehetek önért valamit?
A dadus szerint a gyerekek rögtön elaludtak.
Úgy van.
Asszonyom! Éhes netán? Vagy fázik?
Úgy tűnik, különösen nem viselte meg őket apjuk halála.
Ami nem meglepő.
Lord Danbury számukra idegen volt.
Havonta csak párszor látták.
Felkelthetem Charlie-t, hogy gyújtson be.
A szakács is biztos készít valami hideget, vagy egy korai reggelit.
Reggelit?
Hajnali négy óra van, asszonyom.
Észre sem vettem.
Bocsásson meg, Coral, feküdjön vissza nyugodtan!
Nem hagyom magára.
Nem csoda, hogy gyászolja őt, mégiscsak a férje volt.
Hozhatok egy teát ahelyett a...
Mit iszik?
Portói bort. Irtózatos.
De ez Lord Danbury kedvence.
Volt.
Ez volt a kedvence.
Asszonyom!
Hároméves voltam, amikor a szüleim odaígértek neki.
Amikor megállapodtak vele. Hároméves.
Arra neveltek, hogy a neje legyek.
Belém sulykolták, hogy a kedvenc színem az arany,
mert az övé az volt.
Megtanultam, hogy a kedvenc ételeim az ő kedvencei.
Csak olyat olvastam, ami neki tetszett.
A kedvenceit játszottam a zongorán.
Most is ezt a portóit iszom, mert ez a kedvenc itala,
így nekem is ez kell, hogy legyen. Soha egyszer sem...
Bármennyit is álmodtam róla,
akárhányszor elképzeltem, bármennyire vágytam, terveztem...
Soha nem gondoltam bele igazán, hogy milyen lesz, ha ő...
már nem lesz.
Eltűnik a föld színéről.
Neki neveltek fel, és most...
újjászülettem.
Új ember vagyok.
Azt sem tudom, hogy szívjam be a levegőt, amit ő nem lélegez ki.
És közben változik a világ.
Takarítsák be! Adják a szegényeknek!
Máris, felség.
Tán írt nekem?
Sajnálom, nem, felség.
- Az özvegy hercegné... - Mit akar?
- Hamarosan érkezik Lord Bute-tal. - Nem fogadok látogatót.
Velük jön a királyi orvos is.
Az orvost végképp nem kívánom fogadni.
Sokáig tart ez a vizsgálat.
Nagyon sokáig.
Csak precíz munkát végzek.
Igen, gyermeket vár.
- Sikerült? - Biztos benne?
Semmi kétség.
Ami egy nőben zajlik, az többnyire kétséges,
de szilárd a meggyőződése?
Teljesen. Sőt, őfelsége előrehaladott állapotban van.
Pompásan fejlődik.
Hála istennek!
- Kihirdethetjük? - Csak ha a magzat megmozdul.
Az mikor várható?
Várakozásom szerint a hónap vége előtt.
Gratulálok, fenség!
Nos, azt hiszem, a gratuláció önnek is jár, Lord Bute.
Máris áthozatom minden holmimat a Buckingham-házba.
Tessék?
A trónörökössel várandós. Biztonsága mindennél előbbre való.
Egy pillanatra sem hagyom magára.
Együtt várjuk majd a jövendőbeli királyt.
SAROLTA KIRÁLYNÉ
Brimsley! Brimsley, kérem!
Mi az?
- Csak hát... - Nos?
Tudja, hogy nekem...
Tudja, kötelességemnél fogva... Nem tehetem...
Szívesen segítenék szavakat találni, de engem is vár a kötelesség.
Adja át őfelségének!
Doktor!
Fektesse hanyatt!
Megmondtuk, hogy ne zavarja dr. Monrót munka közben.
Levelet hoztam őfelségének a nejétől.
A királyi postát személyesen kell átadnom.
Felség! Levelet hoztam.
Saroltától?
Nem! Nem állsz készen.
Tegye a többi mellé!
Uram, esetleg...
Szüksége van segítségre?
A többi mellé!
Látogatók várják odalent.
Gyászolok. Küldje el őket!
De asszonyom, a vendégei Lord és Lady Smythe-Smith.
Smythe-Smithék? Nálam?
És Hastings hercege meg néhány más család a köreinkből.
Azt mondják, aggályaik vannak.
Nos?
Agatha, kedvesem!
Osztozunk veszteségében. A bánatában.
- Fájdalom! - Remek ember volt.
Igazi kiválóság.
- Gyászunk mély. - Ugyanakkor?
Van egy „ugyanakkor”, ugye?
Valóban ott az „ugyanakkor”.
Tudnunk kell. Hogyan tovább?
Hogyan tovább?
- Tud bármit? - Mi lesz önnel?
- Mi lesz velünk? - Bocsássanak meg! De...
Halvány fogalmam sincs, miről beszélnek.
- Ön a királyi udvar bizalmasa. - A királyné kedvenc udvarhölgye.
A palota bizonyára tájékoztatta hát önt.
A dolgok menetéről. Hogy mi lesz ezután.
Lord Danbury távozott közülünk elsőként.
Az első címzetes nemesemberként a mi köreinkből.
És önnek van egy fia.
Azt kérdi, hogy a négyéves fiam lett-e
az új Lord Danbury?
Tudnunk kell,
hogy a köreikben érvényes örökösödési jog ránk is vonatkozik-e.
Örökli a címet a fia?
Én bele sem...
- Egy nemzedék alatt elveszhet minden. - Igen.
Amit ön elveszít, azt mi is.
Az esete precedensértékű lesz.
Ön továbbra is Lady Danbury, vagy már csak... Mrs. Danbury?
Az inasai nem tudták. A komornyik sem.
Talán Lord Danburynek nem is volt.
Pedig a férjemnek volt jogtanácsosa.
Sokszor találkoztak, hogy megvitassanak pár ügyes-bajos... dolgot.
Csak a neve kellene.
Olyan nagy baj lenne elveszíteni a címet, asszonyom?
Igen, Coral.
Idejöttek, mert válaszokat várnak.
Méghozzá tőlem. Mi adtunk nekik reményt.
Ízelítőt a kiváltságos életből. Az egyenlőségből.
A Danbury-bál...
Nem fogják mindezt csak úgy elengedni. Ennek következményei lesznek.
Megvan!
A jogtanácsos?
A jogtanácsos majd intézkedik. Írok neki, és idejön.
Komolyan gondolja, hogy majd eljön egy nőhöz?
Akkor majd „Danbury” néven írom alá a levelet.
És talán azt hiszi majd, hogy modortalan férfi vagyok.
- Van bármi hír? - Attól tartok, semmi.
És biztosan megkapja a leveleimet.
Én kézbesítem őket, felség.
Őfensége még mindig itt van?
Nem zuhant le a lépcsőn, vagy fulladt meg egy falat hústól?
Sajnálattal kell jelentenem, hogy él és virul, felség.
Már jó ideje itt ülök.
Hogyan, felség?
Úgy értem, lassan elkészül, ugye?
Attól tartok, még korántsem vagyok kész.
- Ramsay, nem vagyok olyan nagydarab nő. - Nem, felség. De...
Hiányzik a király.
Őfelsége, a király kérésére készül ez az esküvői portré.
Igen.
Az esküvői portrét őfelsége, a király rendelte meg.
Mily figyelmes őfelségétől!
A bőröm túl világos.
Fesse sötétebbre!
- Olyanra, amilyen valójában. - Felség...
Hadd lássam!
Nem. Fesse a bőrét világosabbra!
Sápadtra.
Őfelsége azt akarja, hogy ragyogjon.
SAROLTA KIRÁLYNÉ
Nézni fog, míg alszom, Brimsley?
Bocsásson meg, felség!
- Megkaphatom a levelet? - Nincs levél.
- De van. - Nincs.
- Látom a kezében. - Van itt egy levél.
- Mondom én. - De nem a királynak szól.
Adolphus hercegnek írta.
Hogyan? A bátyjának Németországban?
Mi célból?
Mert ha külföldre menne, biztos menedék kell, és férfi pártfogó.
Reynolds!
Ezt nem kellene kézbesítenem, ugye?
Engem kérdez?
Igen, önt kérdezem. Ez...
Hisz el akar menni!
Elfelejthetem kézbesíteni.
Elfelejtsem kézbesíteni?
Ezt ön dönti el.
Nem, ezt nekünk...
Szóljon őfelségének! Lépni fog! Visszatér a nejéhez, és nincs gond.
Nos?
Elfelejtsem kézbesíteni?
Itt már nincs mit tenni.
Kézbesítse!
Minden veszélyben forog.
És ön titkolózik.
Sétálni, asszonyom? De merre?
Csak úgy sétálni.
Mint holmi csavargó vagy poéta?
Nem, szó sincs róla. Önnel tartok.
- Nem, Coral. Köszönöm. Magányra vágyom. - Majd távolságot tartok.
Magányra!
Nem hinném, hogy a legjobb viselet erre a terepre.
Lord Ledger!
Ön mit keres itt?
Ez az én birtokom.
Azt hittem, az enyém.
Az ott az öné, ez itt már az enyém.
Ez a határ.
A határ.
Ez birtokháborítás?
Az ebeket nem küldöm önre.
Hisz csak barangol.
Barangolok?
Azt hittem, sétálok.
Mi a különbség?
Fene tudja.
De rákaptam, ezért barangolásnak hívom,
így kirándulásnak hangzik őrült hóbort helyett,
és Lady Ledger is kevésbé veszi zokon.
Már naponta barangolok.
Hát ön?
Most először.
De én ezt csak sétának nevezném.
Miért?
Mert lassan megőrülök.
Fogadja őszinte részvétem!
Nem feküdhettem tovább az ágyban. Hát kijöttem ide.
A birtokára.
Nos, sétál vagy barangol,
gyógyír lesz a lelkére.
Bár ebben a cipőben egyik sem könnyű.
Erre nem gondoltam.
Holnap tán gondosabb lesz.
Holnap?
Találkozzunk holnap ugyanitt! Ugyanekkor.
Húzzon alkalmasabb lábbelit!
Barangolhatunk együtt.
Hát itt vagytok!
Vilmos! Ő itt Adél hercegnő.
- Örvendek, királyi fenség. - És Eduárd, ő itt Viktória hercegnő.
Örvendek, fenség.
- Részünkről az öröm. - Üdv!
A fiaim már régóta vártak erre a találkozásra.
Rendben. Nos, hamarosan újra várjuk önöket.
- Felség! - Felség!
- Királyi fenségek! - Fenségek!
Kik ezek?
A jegyeseitek.
A jegyeseink?
- De hát vadidegenek. - Hát aztán?
Arisztokraták. Vagyonosak.
Befolyásosak. Tökéletesek.
A jövő héttől pedig a feleségeitek.
- Tessék, jövő hét? - Anyánk, ez valami tréfa.
Nekünk nincs beleszólásunk?
A saját életünk alakulásába?
Főleg, ha azt javaslod, hogy idegenekkel kössük össze.
Igazi műremek, nemde?
És hatalmas!
Életnagyságú. Szinte mintha mellettük állnánk.
Elég provokatív.
Igen, meglehetősen.
Violet! Minden rendben van önnel?
Hogyne. Miért kérdi?
Talán mondhatom, hogy jól ismerem már,
és mostanság mintha nem lenne önmaga,
ami nem jellemző önre.
Pedig jól vagyok.
- Violet Bridgerton! - Igen, zavart vagyok. Mert otthon...
Anthony épp nászúton van.
Gregory egy hónap alatt szinte megduplázta a magasságát.
Eloise összezördült Penelopéval. Pedig tudja, hogy össze voltak nőve.
És úgy csörtet fel-alá a házban, mint egy viharfelhő.
De napestig folytathatnám...
- Ugye megérti? - Violet!
- Agatha! - Barátok vagyunk.
Nincs olyasmi, amit ne oszthatna meg velem.
Nem értem, mire gondol.
Azt magam sem tudom pontosan. Még.
Csak azt érzem, hogy többről van szó, és várom, hogy elmesélje nekem.
Azt nem tehetem.
- Hát van valami! - Nem megy.
Dehogynem!
Én...
Nos... úgy tűnik...
a kertem virágba borult.
De tél van! A talaj fagyott.
A férjemmel volt egy kertünk.
Buja kert volt, teli ezerféle virággal.
És mikor ő itthagyott, elpusztult a kert is.
Azóta nem is gondoltam a kertre. Nem vágytam rá.
De a minap minden előjel nélkül
a kert hirtelen virágozni kezdett.
A kert?
És most egyre csak követel.
Napfényt akar.
Levegőt.
Érintést.
A kertje... valóban virágba borult.
Féktelenül burjánzik.
Ó, Violet!
Már kezdek veszélyessé válni, Agatha.
Gondolom.
Ma kis híján megkértem egy inast, hogy feküdjön rám.
Bridgerton vikomtesz!
- Violet! - Mennem kell.
- Igazán örültem. - Violet...
Így is jóval tovább időztem a kiállításon, mint azt terveztem.
Legyen szép napja!
Nos?
Lovaglócsizma.
Sokkal jobb.
Ennyi lenne hát az egész?
Igen, többé-kevésbé.
Az egyik láb a másik elé, újra meg újra.
Mégsem csak ennyi az egész. Nézelődöm is.
- Meglátok ezt-azt. - Például mit?
Ami látható.
A fehér nyulakat.
Az őzek szürkés téli bundáját.
Az előbukkanó hóvirágokat.
A csivitelő seregélyek rajzását. Ez az, amit látok.
De azt is világosan látom, ami épp hiányzik.
Félek, nem értem önt.
Az izzó rózsabokrok,
a sárga boglárkák, a méhek dongása.
A nyári fecskék éneke.
Aki sokat járja e mezőket, az egyszerre lát már mindent.
Azt, ami ott van, és azt is, ami épp nincs.
Ami eltűnt, az attól még nagyon is ott van.
A lócitromot ellenben
nem kell keresni. Az mindig ott van.
Asszonyom!
Ma is magányra vágyom, Coral.
Hogyne, asszonyom, de a konyha... Tegnap kárba ment a vacsora.
Hát ne készítsenek vacsorát!
Melyik is a seregély?
Magányra vágyik, asszonyom?
Úgy van, Coral.
Azt látja ott?
Mit is, Lady Danbury?
Hát a macskabaglyot, babérággal a csőrében.
Bevallom, nem.
De Lord Ledger!
Minthogy nincs ott, különösen élesen kellene látnia.
A tanítvány túltesz mesterén.
Á, remek! Mindketten itt vagytok.
Beszélnünk kellene az esküvői csokrokról.
Ez szükségtelen, anyánk, mert nem lesz esküvő.
Megfeledkeztél valamiről.
Legidősebb bátyánkról, Györgyről,
Wales hercegéről.
Anglia régenséről,
aki apánk alkalmatlansága miatt az ország feje.
A királyi házasságokról szóló törvény szerint
egyedül ő adhatja áldását bármely királyi frigyre.
Így a miénkre is.
Csakhogy nem adta.
És nem is fogja.
Igencsak szívére vette, hogy nem tárgyaltál vele.
Igazatok van.
- Igen. - Hibáztam, túlléptem hatáskörömön.
Régenshercegként
az ügy teljes egészében a walesi herceg kezében van.
Szuverén módon jár el, övé a legfelsőbb hatalom.
Úgy ám!
Légy jó fiú, add áldásod a frigyekre!
Áldásomat adom.
Jól utazott, uram?
Borzalmasan.
Felség!
IV. Adolf Frigyes mecklenburg-strelitzi herceg.
Őfensége hol van?
Ha jól tudom, a divatárusnál.
Várjon kint, Brimsley!
- Felség! - Állj fel!
Nevetséges vagy.
- Én is örülök, hogy látlak. - Előbb nem jöhettél?
Mein Gott!
Született királyné vagy!
Jöttem volna hamarabb, de keserves volt az út a tengeren.
Még visszakívánkozik a falat.
Nos, ez ismerős.
Felség!
- Micsoda boldog örömhír! - Csakhogy nem vagyok boldog.
Hazavágyom, Adolphus.
Haza?
Nonszensz.
Nonszensz? Haza kell vinned! Mégpedig most. És nem tiltakozhatsz!
A Brit Birodalomnak nem mondhatsz nemet? Most a királynéjuk vagyok.
Feldúlt vagy.
Mondd ezt még egyszer, és lefejeztetlek!
Sarolta!
Benned most Anglia gyümölcse érlelődik,
és amíg az a gyümölcs megérik, addig a tested csak... egy fa,
egy fa a palota gyümölcsösében, és majd amikor...
Egy fa vagyok?
Csak azt mondom, hogy az a gyermek a méhedben nem a tiéd.
- Bennem fejlődik. - Na és?
Na és? Próbáld meg te kihordani!
A tested immár nem a tiéd.
Ha most elutazol, az hazaárulás.
Királyrablás.
- Tán háborús cselekmény. - Csak otthon akarok lenni.
A saját családommal. Veled.
Már nem én vagyok a családod. György király a te családod.
Hacsak...
Valami baj van, Sarolta?
- Nem, dehogy. - Ugye nem bánt téged?
Minden rendben.
Ez megkönnyebbülés.
Nehéz lenne most... bármely fél mellett kiállnom.
Miért?
Adolphus, miért?
Az eljegyzésed briliáns alku volt.
Tartományunk szövetségre lépett az itteniekkel.
Szövetség? Hát ezért adtál oda ezeknek az embereknek.
Ezzel mindenki jól járt.
Az ellenség a kapuknál állt.
Ez a szövetség...
azt jelenti: Mecklenburg-Strelitzet Nagy-Britannia hatalma védelmezi.
Sarolta! A sorsunk összeforrt.
Ezért is jó, hogy jól megy itt a sorod.
És mit számít az?
A testem az övé, nem?
Már tatár fácánjaink is vannak.
Kíváncsi vagy rájuk?
Tegnap három órán át tartott.
- Tán valami baj van? - Semmi, uram.
Akkor ne sutyorogjanak!
És újra!
Mi az, ami ott van?
A gyermekeim.
A komornám, Coral.
És ami hiányzik?
A családom.
Meglehet, hogy a címem és a birtokom.
Most, hogy a korona visszaveheti.
A reményem a boldog jövőre.
A férje?
Őt nem sorolnám az életemből hiányzó dolgok közé.
Szörnyetegnek tart ezért?
Nem.
Akkor én is szörnyeteg lennék.
Ez alatt mit ért?
Csak azt, hogy...
megértem önt.
Azt hiszem, sok özvegy mondaná ezt.
Sok özvegyasszony is, ha olyan szabad lenne, mint ön.
Úgy véli, szabad vagyok?
Azt hittem, az leszek.
De most, hogy meghalt,
rádöbbentem, mekkora teher egy nőnek, ha nem tartozik férfihez.
A magam ura vagyok, az élet mégis elérhetetlen.
Jövő héten lesz a születésnapom, de mit számít?
Csak egy újabb végiggyászolt nap lesz.
Ami biztos,
az csak a gyász, a hímzés,
és a csendes teázások a többi özvegyasszonnyal, vég nélkül.
És a barangolás.
Igen, a barangolás.
És én is.
Ön is?
Kellemes napunk volt. Köszönöm.
Igen, az volt.
- Köszönöm. - Nekem most...
Szép napot, Agatha!
Coral, nem vagyok éhes.
Egy úriember keresi.
Egy úriember?
Azt mondja, ő a jogtanácsos,
és a hölgyet keresi, aki titkolja a teljes nevét.
Attól tartok, ilyen esetre egyszerűen nincs precedens.
Nem véletlen lett „kísérlet” a neve.
És az én férjem hunyt el elsőként.
A gond itt az, hogy a címet és a birtokot kifejezetten
a néhai Lord Danburynek adományozták.
Isten nyugosztalja lelkét! Nem önnek.
Ezeket rendszerint megörökölné a következő Lord Danbury.
Tudja, van ám egy fiam.
De az nem tisztázott, hogy ezek az új nemesi címek öröklődnek-e.
Valószínűleg visszaszállnak a koronára.
És én Lady Senki leszek,
csak a férjem régi háza és vagyona marad meg nekem.
Jaj, ne!
Csakhogy...
Amikor a férje elfogadta az új birtokot,
vagyonának jelentős részét arra áldozta,
hogy finanszírozza az önök új életét.
Szabók, klubtagság, lovak, a személyzet bővítése...
A férjemé volt az egyik legnagyobb vagyon az egész kontinensen!
Attól tartok, a férje talán eltúlozta ön előtt a vagyonát.
Sokat költött arra, hogy lordhoz méltó életet élhessen.
Tehát e nemesi cím miatt,
amit talán meg sem tudunk tartani,
semmim sem marad?
Nincstelen leszek?
Otthontalan?
Mégis mit tegyek?
Amit minden elszegényedett özvegyasszony.
Keresse egy férfirokona kegyét!
Vagy házasodjon újra!
Felettébb kedves öntől, hogy meglátogatja a húgát.
Az esküvőm után én alig láttam a családomat.
Sarolta,
ön igen szerencsés!
Csak ki van merülve. A bezártság miatt.
Emlékszem, milyen az.
Nem könnyű hordozni egy jövendőbeli királyt.
És hol van a jelenlegi király?
Őfelsége is csatlakozik hozzánk?
Őfelsége elfoglalt.
Sarolta mindenben komoly támasza.
Felség?
Leveleket írok neki.
Kedvesem!
A nehezén már túl van.
Megtette a kötelességét. A trónörökös megfogant.
Ön immár szabad.
Ami a fiamat illeti,
többé látnia sem kell, ha nem akarja.
Csak ha majd újabb örökös kell.
Na, mondd már, miért hívtál ide?
Gondoltam, megnézhetnéd a falat.
Látod? Lesikálták.
- Nyoma sincs... - A falat.
És kitaláltam, hogy takarjuk el a kertet.
Ha őfelsége szeretne olykor
ruhátlanul holdfényfürdőt venni,
felállíthatnánk... egy paravánt.
Egy kerti paraván és egy csupasz fal miatt lovagoltam idáig?
Nem. Van még itt valami.
A királyné...
Sosem láttam még ilyen állapotban.
Aggódom, Reynolds. Félek, hogy a katasztrófa szélén áll.
Őfelsége talán újra felkereshetné azt az embert, a király orvosát.
- Most az elméje miatt. - Kizárt. Nem.
- Nézd, Reynolds... - Azt mondtam, nem.
Sosem segítesz.
Titkolózol. A segítséged kérem,
de nem bánsz egyenlő félként velem...
Nem segíthetek neked.
Vissza kell mennem.
Újra!
És újra!
Újra!
És újra!
- A király jobbkeze vagyok. Bemegyek. - Jól tudja, hogy ide nem léphet be.
A király jobbkeze vagyok. Beszélni fogok vele!
Menjen a kvártélyába!
Mégis mi a poklot művelnek vele?
Gyógyítjuk.
Újra!
És újra!
Elég ebből a tébolyból!
Vigyék ki innen! Azon nyomban!
Újra!
És újra!
Ez az! Ügyes vagy, kicsim!
Köszönöm, hogy időt szánt rám.
Gondoltam, jobban élvezné a kiállítást, ha nincs tömeg.
Csak nekünk nyitottak ki.
Agatha, szeretném elnézését kérni
a tegnapi kirohanásomért.
Remélem, megbocsát nekem, és elfelejti az egész ügyet.
Ostobaság volt.
Korántsem volt ostobaság, és nem felejtem el!
- Agatha! - Tudunk mi bármit is egymásról?
A származáson és az özvegységen túl. Mit tudunk igazán?
Mit tudnak az úri körök hölgyei az igaz barátságról?
Csak partikon fecsegünk, párokat boronálunk össze, pletykálunk szüntelen.
Ön megnyílt előttem, és megmutatta a valódi arcát.
Ez bátor volt öntől.
Az úri társaság élén anyákként és nagynénikként
naphosszat csak kerítőnőt játszunk,
csevegünk udvarlásról, szerelemről, romantikáról.
Ám nem beszélünk ezekről érett nőkkel, akik tudják, mit jelent mindez valójában.
Hogy milyen mindezt nélkülözni.
Milyen elveszíteni.
Tele a fejünk pletykákkal és történetekkel,
de rólunk, asszonyokról egyetlen beszélgetés sem szól.
Lady Whistledown sosem ír a mi szívünk titkairól.
El nem mesélt történetek vagyunk.
Ön tegnap
elmesélt nekem valamit a történetéből.
És ezt köszönöm.
Nos...
Igazán szívesen.
Jöjjön csak! Jöjjön ide!
Szeretném, ha megnézne egy régi képet.
Az egyik kedvencemet.
Az ő kertjük szüntelen virágzik.
Még most is? De hát... Őfelsége, a király...
Mi számít ott az őrület, ahol az igaz szerelem virít?
Számukra a gyom is a történet része.
Mindannyiunknak megvan a magunk kertje, Violet.
Az én kertem nem pusztult el a férjem halálával,
mert akkor még ki sem hajtott.
Én azt sem tudtam, hogy nekem lehetne kertem.
Csak a férjem halála után hozott virágot.
És onnantól kezdve
egyre csak gondoztam. Szenvedélyesen.
Annyi év alatt soha,
egyetlenszer sem gondoltam más férfira.
De most...
Most már szabad erre vágynia.
Mondja ki!
Vágyom, hogy gondját viseljék a kertemnek. A lehető legeslegjobb gondját.
Újratelepítsük?
Ne.
Sorvadjon el!
Felség!
Nem távozhat.
- Tudom. - Angliából.
Nem mehet el Angliából.
Most itt kell maradnia.
- Nem tehetem. - Önt tennék felelőssé.
Jobb, ha itt marad.
Hol van őfensége?
A St James's-palotában van, őfelsége szalonjában.
Gyere, csibész! Ez csak egy nyakkendő.
Akkor vedd fel te!
Hohó, te kis pimasz!
Dominic! Elég legyen ebből!
Fontos nap a mai, jól kell viselkedned.
Légy jó, hallgass anyádra, Dominic!
Mikor megyünk vissza a dadushoz?
Dominic, sajnálom, hogy nem ismersz engem.
Én sem ismertem jól a szüleimet.
És tudom, ijesztő lehet csak így eljönni a dadustól,
de én vagyok az anyád.
És apád az angyalokhoz távozott.
És most te lettél a családfő.
A családfő?
Igen.
És teljesítened kell a kötelességed a családért.
Hát jó.
Gondoltam, épp ideje megismernie a fiamat, fenség.
Lord Danburyt.
Örvendek, hogy megismerhetem, fenség.
Részemről az öröm, Lord...
- Az öröklés kérdése. - Még messze nem dőlt el.
Akad még aggály.
Tisztán érti a következményeket?
Milyen jóképű kisfiú!
Remélem, mielőbb újra láthatom önöket.
Ki a következő?
Puduccseri új kormányzója.
Eleget tettem a kötelességemnek, anyám?
Megmutattad nekik, ki vagy.
Dominic Danbury. Herman Danbury fia.
Igen.
Az vagy.
És te vagy Lord Danbury.
Elfoglalod majd a téged megillető helyet, mert jogod van hozzá.
És mert az én fiam vagy.
Anyád nem más, mint Agatha Danbury,
született Soma,
a Sierra Leone-i Kpa-Mende Bo törzs királyi sarja.
Az őseid harcosok voltak.
Győztesek.
Ezt soha ne feledd!
De szép lett, papa!
De újra kell kezdened.
Miért, szépségem?
Az én fejemre túl nagy lesz.
Most volt szülinapod, te kis okos.
Ez most egy barátnak lesz.
Nekik nem csinálsz csákót.
Nem, de ez a barátom meglehetősen szomorú.
Persze talán igazad van.
Barátnak talán nem illik.
Nem, oda kell adnod!
A csákó felvidítja majd.
A szülinapján senki ne szomorkodjon!
Segíthetek?
Ezt egyedül kell elkészítenem.
Tegyél rá papírvirágot! Azt mindenki szereti.
Egyszerűen tündököl!
Szinte ragyog.
Sosem láttam még ennyi pompát!
- Hozzáértem a kabátjához. - Lélegezzen, Coral! Mondta, miért jött?
Őfelségének nem kell magyarázkodnia.
Hát persze.
Vigye a dadájához!
Felség!
- Minek köszönhetem látogatását? - Hivatalosan is kifejezném részvétemet.
Szomorú. Részvétem.
Ez kedves öntől.
De jobb lenne, ha felséged feküdne. Ha otthon pihenne.
Otthon.
Az a hely nem az otthonom.
El is jöttem onnan,
és már soha...
soha nem térek vissza.
De hát hová megy felséged?
Hogy érti? Hát ide jöttem.
Maradni szándékozik.
Minő megtiszteltetés!
Nem, nem az! Ez rémes!
Gyermeket vár. Királyi utódot.
Szó szerint a Brit Birodalom jövőjét hordozza.
Ekkora felelősséget nem vállalhatok. Sértetlennek kell maradnia.
És cinkosként bújtatnám...
Anglia királynéja hazaárulásra buzdít engem, Coral.
Istenem! Én...
Mitévő legyek?
Küldjön inast a Buckingham-házba! Tüstént!
Annyit hallani a brit vöröskabátosok vitézségéről!
Mit ér, ha államfőiket veszélyezteti a személyzet hanyagsága?
Teendőinket kellő gonddal végezzük!
Úgy vélném, nem elveszíteni a királynét elsőrendű feladat!
Én őfelségét szolgálom, nem önt!
És őfelsége nem veszett el.
Körülményei nagyon is jól ismertek előttem,
és tökéletesen ura vagyok a helyzetnek.
Már ha sopánkodó külföldiek nem állnak az utamba,
és megértik, mennyire fontos, hogy a királyné eltűnését
kellő diszkrécióval kezeljük.
Elnézését kérem!
Kocsit! Azonnal!
Igen, uram.
Tudom.
Én is, kisbabám, de...
Elnézést kérek, felség!
Az embere, Brimsley van itt.
- De jól végzi a munkáját! - Az ön fivére is.
Nos, nem fogadom őket.
Nem állítom, hogy tudnám, mily gondok várják odakint.
De azt tudom, hogy itt nem talál rájuk megoldást.
Azokra sehol sincs megoldás.
Megosztaná velem, mi bántja?
Örömmel.
De nem szabad.
Csak annyit mondhatok, hogy ebben az országban mindenki elárult,
mindenki hazudott nekem, kivéve önt.
Ön az egyetlen barátom.
Felség...
nem vagyok a barátja.
Szeretnék az lenni.
A jelen helyzetben azonban
pusztán az alattvalója vagyok.
És ennek megfelelően viselkedtem.
Nem vettem figyelembe az érzéseit.
A koronát láttam önben,
nem a hús-vér emberhez szóltam.
Ezért...
ahhoz, hogy barátok legyünk,
elölről kell kezdenünk.
Nekem is szükségem van egy barátra.
Legyen a barátom!
A barátja leszek.
Én nem ilyen életre vágytam.
Nők vagyunk.
És a sorsunkat uraló férfiak aligha tudják elképzelni,
hogy vannak saját vágyaink, netán álmaink.
Ha el akarjuk érni a vágyott életet,
ezt meg kell értetnünk velük.
A bátorságunk.
Az akaraterőnk lesz számukra a bizonyíték.
Köszönöm a személyzetének a szíves vendéglátást.
Átadom, felség.
Lady Danbury, hadd köszönjem meg a diszkrécióját és jóindulatát!
Őfelségéért bármit.
- Anyám! - Nem.
Bármilyen pimaszságot, kibúvót fontolgatsz, fojtsd magadba!
Véget ért a hosszú gyerekkorod.
Egy órán belül házasember leszel.
Tudom.
De anyám...
Én félek.
Mitől félsz?
Hogy nem fogom szeretni őt.
A szeretet nem olyan dolog, ami valamiféle varázslaton múlik.
Vagy a kémián.
Csak a színpadon.
A szeretet eltökéltség kérdése.
A szeretet egy döntés.
Hitvesedül fogadsz valakit, és úgy döntesz, szeretni fogod.
Nem hagysz magadnak más választást.
Mert a házasélet nehéz.
Fájdalommal teli.
És egy uralkodó élete... csupa magány.
Ezért kell valaki, aki mellett kitartasz.
Akit szeretsz, állhatatosan, mert ha nem...
akkor elvesztél.
Egy királynénak ne saját kénye-kedve, hanem a népe legyen az első!
Királynék ősidők óta viselik e terhet, ez veled sem lesz másképp.
Idővel megkedveled majd nemes kötelességeidet,
ez nemes jellemed hozadéka lesz.
És ezek az ifjúkori kitörések kínos emlékekké fakulnak.
Sarolta?
Brimsley!
Maradjon még a kocsi!
Csak most érkeztünk meg. Nem mehetsz...
Tartsák a kocsit!
Most meg hová mennél?
Eladtál engem, hogy Anglia királynéja legyek.
Hát Anglia királynéjaként cselekszem.
Ledger!
Hölgyem!
Az meg mi?
Születésnapi csákó.
Saját hóbort.
Ezt önnek eszkábáltam.
Nem tudom, mikor volt a napja,
de nem akartam, hogy ünneplés nélkül múljon el.
Nem szabadna itt lennie.
De nem vagyok itt.
Nem jöhetne be.
Nem áll szándékomban bejönni.
Legyen csendes!
Pisszenni sem fogok.
Hiszen itt sem vagyok.
Mint láthatja.
Ahogy most be sem jövök.
Hol van a király?
Sajnálom, a király most nem fogadhatja.
Ez abszurd!
- Vigyen hozzá! - Felség!
Félek, ez lehetetlen.
Nagyon is lehetséges. Látni akarom. Merre van?
Nem, felséged nem akarná most látni.
Ne mondja meg nekem, hogy mit akarok, doktor!
Most vezessen hozzá, vagy átkutattatom az egész palotát!
Erre, felség.
Oldozzák el!
Oldozzák el a királyt!
Mindenki távozzon! Azonnal!
György! Nézz rám! György, én vagyok az.
Vagy ha akarod, Vénusz. Vénusz van itt. György!
Dehogy Vénusz! Sarolta vagyok.
Sarolta, és szeretném, ha újra György lennél.
Meg kell próbálnod.
Térj vissza hozzám!
Kérlek, György! Gyere vissza!
György, gyere vissza!
Érzed, György?
Mocorog.
Én Sarolta vagyok. És ő a mi gyermekünk.
Szükségünk van rád Györgyként, különben senkik leszünk.
Sarolta!
Meg kell értenie, felség.
Módszerem ugyan durva, de bevált.
A király ép elméje mindkettőnk óhaja.
Nem érdekel, ép-e az elméje!
Az érdekel, boldog-e. A lelke érdekel!
Hadd legyen őrült, ha úgy jó neki!
Ön itt végzett.
Vigyék el innen!
Hibát követ el, amivel tönkreteszi őt!
Legyen hálás, hogy önt nem teszem tönkre!
Némi étel kell neki, egy fürdő, és ruhák.
Csomagolják össze a holmimat! Kew-ba költözünk.
Várj!
Így?
Így.
A feliratot fordította: Büki Gabriella