‫קורא יקר וחביב,‬
‫בדומה לעוף החול העולה מאפרו,‬
‫מלכתנו מתאוששת לאחר אסון.‬
‫אוגדה שלמה של רווקות מתאימות‬ ‫הגיעה אל סף דלתה של הוד מלכותה,‬
‫בתקווה להתארס לבניה.‬
‫חתונות מלכותיות ותינוקות מלכותיים‬ ‫יהיו בוודאי התוצאה.‬
‫אף על פי כן,‬ ‫אם להאמין לדיווחים מן היציעים הגבוהים,‬
‫ארשת פניה של הוד מלכותה‬ ‫מסגירה הנאה מועטה מאוד בזמן האחרון.‬
‫נשאלת השאלה: האם שמחת הכלולות הקרבה‬
‫מאירה את בדידותה של המלכה עצמה?‬
‫לפעמים אני חושבת שמלכתנו‬ ‫היא האישה הבודדה ביותר באנגליה.‬
‫את חושבת שהיא מתגעגעת לזה?‬
‫סליחה?‬ ‫-לזוגיות.‬
‫המלכה תמיד מוקפת בגבירות שלה, כמובן, אבל...‬
‫משרתים, סייסים, שומרים, אבל שום גבר.‬
‫שום ג׳נטלמן.‬
‫את חושבת שזה חסר לה?‬
‫יש לה בעל.‬
‫אך באופן אמיתי מאוד,‬
‫היא אלמנה בדיוק כמוך וכמוני.‬
‫את חושבת שהמלכה לפעמים מחפשת...‬
‫ויולט ברידג׳רטון!‬
‫את שואלת אם השכיבו את המלכה שלנו?‬
‫לא, בחיים לא.‬
‫אל תחשבי דברים שכאלה. האזיני לאריה.‬
‫הוד מלכותך.‬ ‫-הוא מת?‬
‫לא שמעתי דבר, הוד מלכותך.‬
‫אז אני משער שהוד מלכותו חי בהחלט.‬
‫יחי המלך.‬
‫תברר.‬
‫אני רוצה להיות בטוחה.‬
‫בוודאי, הוד מלכותך.‬
‫שערי העולם נפתחים במצוות המלכה.‬
‫כל איש ואישה באימפריה הבריטית‬ ‫נענים לכל גחמותיה של המלכה.‬
‫גם לקרב נצא למענה.‬
‫אך מה זה משנה?‬
‫הדבר היחיד לו זקוקה המלכה יותר מכול‬
‫אינו ניתן לכיבוש ע״י שום צבא.‬
‫הבדידות היא קרב שאפילו מלכות‬ ‫חייבות להילחם בו בעצמן.‬
‫עינוי!‬
‫- ברידג׳רטון: סיפורה של המלכה שרלוט -‬
‫״הוא צומח,‬
‫״ונקצר כמו פרח.‬
‫״הוא נס, משל היה צל,‬
‫״ולעולם אינו מאריך את שהותו.‬
‫״בדמי ימינו, אנו במוות.״‬
‫הבה נתפלל.‬
‫אבינו שבשמיים,‬
‫יתקדש שמך.‬
‫תבוא מלכותך,‬
‫ייעשה רצונך,‬
‫כמו בשמיים כן בארץ.‬
‫אמן.‬
‫ליידי דנברי.‬
‫אפשר לעזור לך במשהו?‬
‫האומנת אמרה שהילדים נרדמו מיד.‬
‫זה נכון.‬
‫גבירתי, את רעבה? קר לך?‬
‫לא נראה שהם מוטרדים במיוחד ממות אביהם.‬
‫זה לא מפתיע.‬
‫הלורד דנברי היה זר להם.‬
‫הוא ראה אותם רק פעמים ספורות בכל חודש.‬
‫אני יכולה להעיר את צ׳רלי, שיבעיר אש באח.‬
‫ואני בטוחה שהטבח יכול להכין‬ ‫מנות קרות, או ארוחת בוקר מוקדמת.‬
‫ארוחת בוקר?‬
‫השעה ארבע לפנות בוקר, גבירתי.‬
‫לא ידעתי.‬
‫סליחה, קורל. אנא חזרי לישון.‬
‫לא אשאיר אותך לבדך.‬
‫לא מפתיע שאת מתאבלת עליו. הוא היה בעלך.‬
‫אולי כוס תה, במקום...‬
‫מה זה?‬
‫יין פורט.‬
‫הוא נורא.‬
‫אבל הוא האהוב על לורד דנברי.‬
‫היה.‬
‫היה האהוב עליו.‬
‫גבירתי...‬
‫הייתי בת שלוש כשהוריי הבטיחו אותי,‬
‫והעסקה נחתמה. בת שלוש.‬
‫אז גידלו אותי להיות אשתו.‬
‫לימדו אותי שהצבע האהוב עליי הוא זהב‬ ‫מפני שהצבע האהוב עליו היה זהב.‬
‫לימדו אותי שהמאכלים האהובים עליי‬ ‫הם המאכלים האהובים עליו.‬
‫קראתי רק בספרים שאהב,‬
‫ולמדתי לנגן את השירים האהובים עליו בפסנתר.‬
‫אני שותה את יין הפורט הזה‬ ‫מפני שהוא האהוב עליו,‬
‫ולכן הוא בוודאי גם האהוב עליי. מעולם...‬
‫וכמה פעמים שלא חלמתי,‬
‫ודמיינתי, ו...‬
‫קיוויתי, ותכננתי,‬
‫מעולם לא חשבתי איך זה יהיה כשהוא...‬
‫איננו.‬
‫נמחה מעל פני האדמה.‬
‫גידלו אותי בשבילו, ועכשיו אני...‬
‫חדשה.‬
‫אני חדשה לגמרי,‬
‫ואינני יודעת אפילו‬ ‫כיצד לנשום אוויר שהוא לא נשף.‬
‫העולם הזה משתנה כל הזמן.‬
‫שיקצרו אותם ויחלקו לעניים.‬
‫מיד, הוד מלכותך.‬
‫הוא כתב?‬
‫חוששני שלא, הוד מלכותך.‬
‫הנסיכה האלמנה...‬
‫מה היא רוצה?‬
‫היא הגיעה בחברת לורד ביוט.‬
‫אינני מקבלת מבקרים.‬
‫הם הביאו איתם את הרופא המלכותי.‬
‫אני מסרבת בהחלט להיפגש עם הרופא.‬
‫אתה מתמהמה.‬
‫מתמהמה מאוד.‬
‫אני דייקן.‬
‫היא הרה.‬
‫זה נעשה!‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫אין כל ספק.‬
‫קרביה של אישה מורכבים בעיקר מספקות.‬
‫אך אתה בטוח ככל האפשר?‬
‫בטוח בהחלט.‬
‫למעשה, הוד מלכותה בחודש מתקדם.‬
‫התקדמותה נפלאה.‬
‫תודה לאל.‬
‫אפשר כבר להכריז?‬ ‫-רק כשהתינוק יתנועע ברחם.‬
‫מתי זה יקרה?‬
‫עוד בטרם סוף החודש, להערכתי.‬
‫ברכותיי, הוד מלכותך.‬
‫אני חושבת שהברכות מגיעות גם לך,‬ ‫לורד ביוט.‬
‫אורה להעביר את חפציי‬ ‫לבית בקינגהאם ללא דיחוי.‬
‫מה?‬ ‫-את נושאת ברחמך את הכתר.‬
‫בטיחותך חשובה עד מאוד.‬
‫לא אשאירך לבדך, אף לא לרגע.‬
‫נמתין לבואו של המלך העתידי ביחד.‬
‫ברימסלי. ברימסלי, אנא.‬
‫מה?‬
‫פשוט...‬ ‫-נו?‬
‫אתה יודע שלא יכולתי...‬
‫אתה יודע שחובתי...‬
‫אינני יכול...‬
‫הייתי שמח לעזור לך להתנסח,‬
‫אך יש לי עיסוקים משלי.‬
‫מסור את המכתב להוד מלכותו.‬
‫דוקטור!‬
‫על גבו!‬
‫אמרו לך לא להפריע‬ ‫לד״ר מונרו בשעה שהוא עובד.‬
‫יש לי מכתב להוד מלכותו מרעייתו.‬
‫עליי למסור מכתבים מלכותיים באופן אישי.‬
‫הוד מלכותך, הבאתי מכתב.‬
‫שרלוט?‬
‫לא.‬
‫אינך מוכן.‬
‫שים אותו עם האחרים.‬
‫אדוני, אתה...‬
‫אתה זקוק לעזרה?‬
‫עם האחרים.‬
‫אורחים מחכים לך למטה.‬
‫אני באבל. גרשי אותם.‬
‫כן, גבירתי,‬ ‫אבל אלה הלורד והליידי סמיית׳־סמית׳.‬
‫סמיית׳־סמית׳? כאן?‬
‫עם דוכס הייסטינגס,‬
‫ועוד כמה משפחות מהצד שלנו.‬
‫הם אומרים שיש להם חששות.‬
‫ובכן?‬
‫אגתה, יקירתי.‬
‫אנו משתתפים בצערך הנורא.‬
‫אנו באבל.‬ ‫-הוא היה אדם דגול.‬
‫הוא היה אלוף.‬
‫באמת, באבל.‬
‫ועם זאת...?‬
‫יש גם ״עם זאת״, הלא כן?‬
‫אכן. ישנו ״ועם זאת״.‬
‫עלינו לדעת, מה יקרה עכשיו?‬
‫מה יקרה עכשיו?‬
‫מה שמעת?‬ ‫-מה תהיי?‬
‫מה נהיה אנחנו?‬
‫סלחו לי, אבל...‬
‫אין לי מושג על מה אתם מדברים.‬
‫את חברה נאמנה בחצר המלכה.‬
‫חביבתה של המלכה.‬
‫ודאי שמעת משהו מהארמון.‬
‫על הנהלים. על הצעד הבא.‬
‫לורד דנברי היה הראשון מבינינו שנפטר.‬
‫בעל התואר הראשון מהצד שלנו.‬
‫ויש לך בן.‬
‫אתם שואלים אותי אם בני בן הארבע‬
‫הוא כעת לורד דנברי?‬
‫עלינו לדעת אם כללי הירושה בצד שלהם‬ ‫יחולו על הצד שלנו.‬
‫האם הוא יירש את התואר?‬
‫לא חשבתי...‬
‫אנו עלולים לאבד הכול תוך דור אחד.‬ ‫-כן.‬
‫את מה שתאבדי נאבד אנחנו.‬
‫את קובעת תקדים לכולנו.‬
‫האם תישארי ליידי דנברי, או שתהיי רק...‬
‫״גברת דנברי״?‬
‫משרתיו לא ידעו, וגם לא רב־המשרתים.‬
‫אולי לורד דנברי לא השאיר צוואה.‬
‫היה לבעלי עורך־דין.‬
‫היו להם מספר פגישות לגבי...‬
‫דברים. אני רק צריכה למצוא את שמו.‬
‫זה יהיה נורא כל כך, גבירתי?‬ ‫להפסיד את התואר?‬
‫כן, קורל.‬
‫הם באו הנה, כולם, בחיפוש אחר תשובות.‬
‫הם תלויים בי. נתנו להם תקווה.‬
‫טעימה של אוויר פסגות.‬
‫שוויון.‬
‫נשף דנברי.‬
‫הם לא יוותרו על זה בקלות.‬
‫יהיו צלקות.‬
‫הנה.‬
‫עורך הדין?‬
‫עורך הדין יטפל בזה.‬
‫אכתוב לו, והוא יבוא.‬
‫את באמת חושבת שעורך דין יבוא לאישה?‬
‫אחתום פשוט בשם ״דנברי״.‬
‫אני מקווה שהוא יניח‬ ‫שאני גבר שגינוניו לוקים בחסר.‬
‫יש חדש?‬ ‫-חוששני שלא, הוד מלכותך.‬
‫אתה בטוח שהוא קיבל את המכתבים?‬
‫מסרתי אותם, הוד מלכותך.‬
‫היא עדיין כאן?‬
‫היא לא נפלה במדרגות, או נחנקה מקוביית בשר?‬
‫צר לי לבשר שהיא עודנה‬ ‫בריאה ושלמה, הוד מלכותך.‬
‫חלף זמן רב.‬
‫הוד מלכותך?‬
‫במילים אחרות... אתה קרוב לסיום?‬
‫חוששני שעוד לא הגעתי למחצית הדרך.‬
‫רמזי, אינני אישה גדולה במיוחד.‬ ‫-לא, הוד מלכותך, אבל...‬
‫אנו זקוקים עדיין למלך.‬ ‫זה דיוקן כלולות, במצוות הוד מלכותו.‬
‫כן.‬
‫הוד מלכותו...‬
‫ביקש דיוקן כלולות.‬
‫הוד מלכותו חשב על הכול.‬
‫עורי בהיר מדי.‬
‫הכהה את עורי. לצבעו האמיתי.‬
‫הוד מלכותך...‬
‫אפשר לראות?‬
‫לא.‬
‫הבהר את עורה.‬
‫שיהיה חיוור.‬
‫הוד מלכותו רוצה שהיא תזהר.‬
‫תביט בי בזמן שאשן, ברימסלי?‬
‫סליחה, הוד מלכותך.‬
‫תיתן לי את המכתב?‬ ‫-אין מכתב.‬
‫יש.‬ ‫-אין.‬
‫אני רואה אותו בידך.‬
‫ישנו מכתב.‬
‫כפי שאמרתי.‬ ‫-ישנו מכתב, אך לא למלך.‬
‫היא כותבת לדוכס אדולפוס.‬
‫מה?‬
‫אחיה של המלכה, בגרמניה?‬
‫למה?‬
‫מפני שהיא אינה יכולה לעזוב‬ ‫ללא מדינה שתעניק לה מקלט וגבר שיגן עליה.‬
‫ריינולדס!‬
‫מוטב שלא אשלח אותו, נכון?‬
‫אתה שואל אותי?‬
‫כן, אני שואל אותך! זה...‬
‫היא רוצה לעזוב.‬
‫פשוט אשכח לשלוח אותו.‬
‫שפשוט אשכח לשלוח אותו?‬
‫זה לשיקולך.‬
‫לא, אנחנו...‬
‫אתה יכול לספר להוד מלכותו.‬
‫הוא יפעל ויחזור אליה, והכול ייפתר.‬
‫נו?‬
‫שאשכח לשלוח אותו?‬
‫אין מה לעשות.‬
‫שלח אותו.‬
‫הכול בסכנה.‬
‫ואתה שומר סודות.‬
‫ברגל, גבירתי? אבל לאן?‬
‫סתם, ללכת.‬
‫מה, כמו איזה נווד, או משורר?‬
‫לא, בשום פנים ואופן. עליי להתלוות אלייך.‬ ‫-לא, קורל. תודה, אני רוצה להיות לבדי.‬
‫אשמור מרחק.‬
‫לבדי!‬
‫אלה לא הנעליים המתאימות ביותר לשדות.‬
‫לורד לדג׳ר...‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫זו אחוזתי.‬
‫חשבתי שזו אחוזתי.‬
‫אחוזתך שם. זו אחוזתי.‬
‫אנו שכנים.‬
‫אני מסיגה גבול?‬
‫לא אשסה בך את הכלבים.‬
‫את רק משוטטת.‬
‫משוטטת?‬
‫חשבתי שהלכתי.‬
‫מה ההבדל?‬
‫אין לי שמץ.‬
‫אני עושה זאת לעתים קרובות,‬ ‫אז התחלתי לקרוא לזה ״שוטטות״,‬
‫כדי שזה יישמע ציורי ולא מטורף,‬
‫וכדי שליידי לדג׳ר לא תעשה מזה עניין.‬
‫כעת אני יוצא לשוטט בכל יום.‬
‫ואת?‬
‫פעם ראשונה.‬
‫אבל לשלי הייתי קוראת פשוט ״טיול״.‬
‫מדוע?‬
‫מפני שאני מרגישה כמו מטורפת.‬
‫אני משתתף בצערך.‬
‫לא יכולתי לשכב עוד במיטה, אז...‬
‫הנני.‬
‫באחוזתך.‬
‫הליכה, או שוטטות,‬
‫משפרות את מצב הרוח.‬
‫אם כי לא תגיעי רחוק בנעליים כאלה.‬
‫מה עבר לי בראש?‬
‫תתאמצי יותר מחר.‬
‫מחר?‬
‫ניפגש פה מחר.‬
‫באותה שעה.‬
‫תנעלי נעליים טובות יותר.‬
‫נוכל לשוטט יחדיו.‬
‫הנה אתם.‬
‫ויליאם, זו הנסיכה אדלייד.‬
‫נעים להכיר, הוד מעלתך.‬ ‫-ואדוארד, זו הנסיכה ויקטוריה.‬
‫נעים להכיר, הוד מעלתך.‬
‫נעים להכיר גם אותך.‬ ‫-שלום.‬
‫בניי נרגשים להכיר אתכן.‬
‫טוב...‬
‫נתעניין בשלומכן בקרוב.‬
‫הוד מלכותך.‬ ‫-הוד מלכותך.‬
‫הוד מעלתכם.‬ ‫-הוד מעלתכם.‬
‫מי אלה?‬
‫ארוסותיכן.‬
‫ארוסות?‬
‫הן זרות.‬ ‫-אז מה?‬
‫הן בנות אצולה, הן עשירות,‬
‫בעלות קשרים... הן מושלמות.‬
‫ובשבוע הבא הן תהיינה נשותיכם.‬
‫אמרת ״בשבוע הבא״?‬ ‫-אימא, ודאי אינך רצינית.‬
‫אין לנו זכות לומר את דעתנו?‬
‫ולהשפיע על מהלך חיינו?‬
‫בייחוד כשאת מתכוונת‬ ‫להכניס לתוכם זרות גמורות.‬
‫זו יצירת מופת, הלא כן?‬
‫וכה גדולה!‬
‫בגודל טבעי. כמעט כאילו אנו עומדים לידם.‬
‫פרובוקטיבי למדי.‬
‫כן, אכן.‬
‫ויולט, הכול בסדר אצלך?‬
‫ודאי. למה את שואלת?‬
‫דומני שאני מכירה אותך היטב,‬
‫ובמפגשינו האחרונים נראית נסערת,‬
‫וזה ממש לא מתאים לך.‬
‫אני בסדר גמור.‬
‫ויולט ברידג׳רטון!‬
‫כן, אני נסערת. ה...‬
‫הבית שלי...‬
‫אנתוני נסע לירח דבש.‬
‫גרגורי הכפיל את גובהו תוך חודש.‬
‫אלואיז בריב כלשהו עם פנלופי,‬
‫ואת יודעת כמה הן קרובות,‬
‫אז היא רוקעת ברחבי הבית כמו ענן רועם.‬
‫אני יכולה להמשיך, אבל...‬
‫את מבינה?‬ ‫-ויולט.‬
‫אגתה.‬ ‫-אנו חברות.‬
‫את יכולה לספר לי כל דבר.‬
‫אינני יודעת למה כוונתך.‬
‫גם אני לא יודעת מה כוונתי.‬
‫עדיין.‬
‫אני רק חשה שזה לא הכול,‬ ‫ואני מחכה שתספרי לי.‬
‫לא אספר.‬
‫אז ישנו משהו.‬
‫אינני יכולה.‬
‫את יכולה!‬
‫אני...‬
‫נראה ש...‬
‫הגן שלי מלבלב.‬
‫זה אמצע החורף. האדמה קפואה.‬
‫לבעלי ולי הייתה גינה.‬
‫תענוג לחושים, מלאה בפרחים מכל המינים,‬
‫וכשהוא מת, הגינה מתה.‬
‫וכלל לא חשבתי על הגינה. לא רציתי את הגינה.‬
‫אך לאחרונה, בלי שום אזהרה,‬
‫הגינה החלה...‬
‫ללבלב.‬
‫הגינה?‬
‫ועכשיו יש לה רצונות.‬
‫אור שמש.‬
‫אוויר.‬
‫מגע.‬
‫הגינה שלך...‬
‫מלבלבת!‬
‫היא מלבלבת בלי כל שליטה.‬
‫ויולט...‬
‫אני מתחילה להיות מסוכנת, אגתה.‬
‫אני בטוחה.‬
‫כמעט ביקשתי ממשרת שישכב עליי היום.‬
‫הוויקונטסה ברידג׳רטון!‬
‫ויולט...‬ ‫-עליי ללכת.‬
‫טוב שנפגשנו.‬ ‫-ויולט...‬
‫ביליתי בתערוכה הרבה יותר משתכננתי.‬
‫יום טוב.‬
‫נו?‬
‫מגפי רכיבה.‬
‫טובים בהרבה.‬
‫אז זה כל הסיפור?‬
‫כן, בעיקר.‬
‫פשוט צעד ועוד צעד,‬
‫שוב ושוב ושוב.‬
‫אבל זה לא באמת הכול. אני גם מתבונן.‬
‫אני מבחין.‬
‫מבחין במה?‬
‫במה שיש.‬
‫הארנבות הלבנות.‬
‫אייל הכרמל האפרפר בחורף.‬
‫פרחיי שַׁלגייה מלבלבים.‬
‫המיית הזרזירים המקננים. זה מה שיש.‬
‫אבל אני גם מבחין בקלות במה שאין.‬
‫לא הבנתי.‬
‫שיחי השושן הבוערים,‬
‫הנוריות הצהובות, זמזום הדבורים.‬
‫הציוצים של סנוניות הקיץ.‬
‫אם מטיילים כאן מספיק,‬ ‫עיני הרוח רואות הכול בעת ובעונה אחת.‬
‫את מה שיש ואת מה שאין גם יחד.‬
‫מה שנעלם...‬
‫לא נעלם כלל.‬
‫אך צואת הסוסים...‬
‫אותה לא צריך לדמיין. היא תמיד קיימת.‬
‫גבירתי.‬
‫אני רוצה שוב להיות לבדי, קורל.‬
‫ודאי, גבירתי. אבל המטבח...‬
‫אתמול ארוחת הערב שלך התקלקלה.‬
‫מסרי להם שאיני זקוקה לארוחת ערב.‬
‫מיהם הזרזירים, תזכיר לי?‬
‫לבדך, גבירתי?‬
‫לבדי, קורל.‬
‫ראית את זה?‬
‫את מה, ליידי דנברי?‬
‫את הלילית המצויה שאחזה ענף דפנה במקורה.‬
‫עליי להודות שלא.‬
‫אך לורד לדג׳ר...‬
‫היות שהיא אינה שם,‬ ‫על אחת כמה וכמה עליך לראותה.‬
‫התלמידה מתעלה על המורה.‬
‫מה טוב.‬
‫שניכם כאן.‬
‫ובכן, עלינו לדון בפרחים לחתונה.‬
‫אין צורך, אימא.‬
‫לא תהיה חתונה.‬
‫שכחת משהו בפעם שעברה.‬
‫אחינו הבכור, ג׳ורג׳.‬
‫נסיך ויילס.‬
‫הנסיך העוצר של אנגליה.‬
‫האחראי מאז נבצרותו של אבא.‬
‫הוא האיש,‬ ‫כפי שקבע המחוקק בסוגיית נישואים מלכותיים,‬
‫אשר בידיו הסמכות הבלעדית‬ ‫לאשר כל נישואים במסגרת משפחת המלוכה.‬
‫כולל נישואינו.‬
‫אך הוא לא אישר אותם.‬
‫והוא לא יאשר.‬
‫הוא נפגע מאוד מהעובדה‬ ‫שלא ראית לנכון להתייעץ איתו.‬
‫אתם צודקים.‬
‫באמת?‬ ‫-שכחתי את עצמי. הגזמתי.‬
‫מתוקף תפקידו כנסיך העוצר,‬
‫העניין כולו נמצא בסמכותו של נסיך ויילס.‬
‫הוא הריבון בפועל והסמכות העליונה.‬
‫אכן.‬
‫ג׳ורג׳, תהיה ילד טוב‬ ‫ותאשר את הנישואים של אחיך.‬
‫אני מאשר.‬
‫מסע מוצלח, אדוני?‬
‫מזעזע.‬
‫הוד מלכותך.‬
‫הדוכס אדולפוס פרדריק הרביעי‬ ‫ממקלנבורג־סטרליץ.‬
‫איפה...‬
‫היא?‬
‫דומני שהיא אצל התופרת שלה.‬
‫חכה בחוץ, ברימסלי.‬
‫הוד מלכותך.‬ ‫-קום.‬
‫אתה נראה מגוחך.‬
‫טוב לראות גם אותך, אחותי.‬ ‫-לא יכולת להגיע מהר יותר?‬
‫אלוהים...‬
‫מתאים לך להיות המלכה.‬
‫הייתי מגיע עוד קודם, אבל...‬
‫המסע היה קשה.‬
‫עודני סובל מבחילות.‬
‫זה משותף לשנינו.‬
‫הוד מלכותך!‬
‫אילו בשורות טובות!‬
‫אבל אינני מאושרת.‬
‫אני רוצה הביתה, אדולפוס.‬
‫הביתה?‬
‫שטויות.‬
‫שטויות? קח אותי הביתה.‬
‫עכשיו. ואסור לך לסרב לי.‬
‫כשהגענו הנה אמרת לי‬
‫שאינך יכול לסרב לאימפריה הבריטית.‬ ‫כעת אני מלכתם.‬
‫את נסערת.‬ ‫-אנא חזור על כך פעם נוספת.‬
‫אצווה שיערפו את ראשך.‬ ‫-שרלוט...‬
‫ברחמך מבשיל פרי אנגליה.‬
‫ועד שיבשיל הפרי, גופך הוא רק...‬
‫עץ. עץ בפרדס של הכתר.‬
‫וכאשר...‬ ‫-אני עץ?‬
‫התכוונתי רק לומר שהילד שברחמך אינו שלך.‬
‫גופי מגדל אותו.‬ ‫-מה זה משנה?‬
‫מה זה משנה? נראה אותך מגדל אותו.‬
‫גופך אינו שלך.‬
‫אם תעזבי את הממלכה כעת, זו תהיה בגידה.‬
‫חטיפת מלך!‬
‫הכרזת מלחמה, אולי.‬ ‫-אני רק רוצה להיות בבית.‬
‫עם משפחתי. איתך.‬
‫אני כבר לא משפחתך. המלך ג׳ורג׳ הוא משפחתך.‬
‫אלא אם כן...‬
‫משהו לא בסדר, שרלוט?‬
‫לא, מה פתאום.‬ ‫-הוא לא פוגע בך, נכון?‬
‫הכול בסדר.‬
‫זו הקלה.‬
‫יהיה קשה ביותר...‬
‫לנקוט עמדה.‬
‫מדוע?‬
‫אדולפוס, מדוע?‬
‫ניהלתי את המו״מ על אירוסייך בצורה נפלאה.‬ ‫כרתתי ברית בין המחוז שלנו ובין הכתר.‬
‫ברית?‬
‫זו הסיבה שחיתנת אותי עם האנשים האלה?‬
‫זה היה טוב לכולם.‬
‫האריות היו בשער.‬
‫הברית הזו...‬
‫בזכותה, מקלנבורג־סטרליץ‬ ‫מוגנת במלוא כוחה של בריטניה הגדולה.‬
‫שרלוט, גורלותינו כרוכים זה בזה.‬
‫לכן זה טוב שטוב לך כאן.‬
‫אך מה זה משנה?‬
‫גופי שייך לו, הלא כן?‬
‫יש לנו פסיונים מטרטריה.‬
‫התרצה לראות אותם?‬
‫זה נמשך שלוש שעות אתמול...‬
‫קרה משהו?‬
‫לא, אדוני.‬
‫אז תפסיקו להתלחש!‬
‫שוב!‬
‫מה ישנו שם?‬
‫ילדיי.‬
‫המשרתת שלי, קורל.‬
‫מה אינו שם?‬
‫המשפחה שלי.‬
‫אולי התואר והאחוזה שלי.‬
‫עכשיו הכתר עלול לקחת אותם בחזרה.‬
‫הסיכוי שלי לאושר בעתיד.‬
‫בעלך?‬
‫לא הייתי כוללת אותו‬ ‫ברשימת הדברים שחסרים לי בחיי.‬
‫מפלצתי מצדי לומר זאת?‬
‫לא.‬
‫זה היה הופך את שנינו למפלצות.‬
‫מה כוונתך?‬
‫פשוט...‬
‫אני מבין.‬
‫אני מניח שאלמנות רבות מרגישות כמוך.‬
‫וגם אלמנים, אם הם חופשיים כמוך.‬
‫אתה חושב שאני חופשייה?‬
‫חשבתי שאהיה.‬
‫אלא שכעת, הוא מת, ו...‬
‫אני נושאת בעול היותי‬ ‫אישה שאינה קשורה לגבר.‬
‫אני לבדי, אך החיים אינם בהישג ידי.‬
‫יום הולדתי חל בשבוע הבא, אבל...‬
‫מה זה משנה?‬
‫סתם עוד יום של אבל.‬
‫כל מה שבטוח זה...‬
‫התאבלות, רקמה,‬
‫ומפגשי תה שקטים עם אלמנות אחרות...‬
‫לתמיד.‬
‫השיטוטים ישנם.‬
‫אני ישנו.‬
‫האמנם?‬
‫זה היה יום מקסים. תודה לך.‬
‫כן, אכן היה.‬
‫תודה לך.‬ ‫-עליי...‬
‫יום טוב, אגתה.‬
‫קורל, אני לא רעבה.‬
‫יש כאן אורח בשבילך.‬
‫אורח?‬
‫הוא אומר שהוא עורך הדין‬
‫שמחפש את הגברת שלא חותמת בשמה המלא.‬
‫חוששני שאין תקדים למקרה שכזה.‬
‫לא לחינם זה מכונה ״הניסוי״.‬
‫ובעלי היה הראשון שנפטר.‬
‫הבעיה היא שהתואר והאחוזה‬
‫הוענקו באופן מכוון‬ ‫דווקא ללורד דנברי המנוח,‬
‫זכרו לברכה,‬
‫ולא לך.‬
‫בדרך כלל, התואר היה עובר ללורד דנברי הבא.‬
‫יש לי בן, אתה יודע.‬
‫אך לא הובהר בשום מקום‬ ‫אם התארים החדשים האלה עוברים בכלל.‬
‫קרוב לוודאי שהם יחזרו לכתר.‬
‫ואני איוותר ״ליידי מאומה״,‬
‫עם הבית הישן והכסף של בעלי, ותו לא.‬
‫אוי לא.‬
‫העניין הוא ש...‬
‫כשבעלך קיבל את האחוזה החדשה,‬
‫הוא השתמש בנתח נכבד מנכסיו‬
‫למימון חייכם החדשים.‬
‫חייטים, תשלומים למועדונים,‬ ‫סוסים, משרתים נוספים...‬
‫ההון של בעלי היה אחד הגדולים ביבשת כולה.‬
‫חוששני שבעלך הפריז בתיאורי הונו.‬
‫הוא הוציא כספים רבים‬ ‫כדי לתחזק חיים הראויים ללורד.‬
‫אז בשל תואר האצולה הזה,‬
‫שאולי לא יישאר כלל בידינו,‬
‫אני אשאר... מה?‬
‫מרוששת?‬
‫חסרת בית?‬
‫מה אעשה?‬
‫מה שכל האלמנות המרוששות עושות:‬
‫בקשי את רחמיו של קרוב משפחה.‬
‫או שתינשאי מחדש.‬
‫כמה מקסים שבאת לביקור אצל אחותך.‬
‫אחרי שהתחתנתי, בקושי ראיתי שוב את קרוביי.‬
‫שרלוט,‬
‫את בת מזל.‬
‫היא מותשת.‬
‫החיים בהסגר.‬
‫הם זכורים לי היטב.‬
‫לא קל לשאת ברחמך מלך עתידי.‬
‫היכן המלך הנוכחי?‬
‫הוד מלכותו יצטרף אלינו?‬
‫הוד מלכותו עסוק.‬
‫שרלוט תמכה בו כל כך.‬
‫הוד מלכותך?‬
‫אני כותבת לו מכתבים.‬
‫יקירתי...‬
‫החלק הקשה מאחורייך.‬
‫מילאת את חובתך.‬
‫הבאת יורש.‬
‫כעת את חופשייה.‬
‫באשר לבני,‬
‫לא תצטרכי לראותו שוב אם לא תרצי בכך.‬
‫לפחות עד שנזדקק ליורש נוסף.‬
‫ובכן... מה? למה אני כאן?‬
‫חשבתי שתרצה לראות את הקירות.‬
‫הבט. נקיים ומצוחצחים.‬
‫אין זכר ל...‬ ‫-את הקיר?‬
‫והכנתי תוכנית למיסוך הגינה.‬
‫אם יצטרך הוד מלכותו...‬
‫להשתזף באור הירח ללא בגדיו,‬
‫נוכל להציב... פרגוד.‬
‫רכבתי עד הנה בשביל פרגוד בגינה וקיר נקי?‬
‫לא. יש עוד משהו.‬
‫הוד מלכותה...‬
‫מעולם לא ראיתיה במצב כזה.‬
‫אני מודאג, ריינולדס.‬ ‫אני חושש שהיא על סף אסון.‬
‫אולי כדאי שהוד מלכותה תלך שוב לאיש הזה,‬ ‫רופא המלך, הפעם לטיפול בנפשה.‬
‫בשום אופן לא.‬
‫לא.‬ ‫-ריינולדס, שמע...‬
‫אמרתי לא.‬
‫אתה לא נותן לי כלום.‬
‫אתה רק משקר לי. אני מבקש עזרה,‬
‫ואתה מסרב להתייחס אליי בתור שווה...‬
‫אינני יכול לעזור לך!‬
‫עליי לחזור.‬
‫שוב.‬
‫אני משרת המלך ועליי להיכנס.‬
‫אתה יודע היטב שאסור לך.‬
‫אני משרת המלך ועליי להיכנס!‬
‫חזור לחדרך!‬
‫מה לעזאזל אתם עושים לו?‬
‫מטפלים בו.‬
‫שוב.‬
‫שוב!‬
‫עצרו את הטירוף הזה!‬
‫סלקו אותו מכאן! מיד!‬
‫שוב.‬
‫תודה שהסכמת להיפגש איתי.‬
‫חשבתי שתיהני מהתערוכה יותר ללא ההמון.‬
‫פתחו אותה במיוחד בשבילנו.‬
‫אגתה, אני רוצה...‬
‫להתנצל על התפרצותי כאן אתמול.‬
‫אני מקווה שתסלחי לי ושתשכחי מכל העניין.‬ ‫זו הייתה סתם שטות.‬
‫זו לא הייתה שטות!‬
‫ולא אשכח.‬
‫אגתה...‬ ‫-מה ידוע לנו זו על זו?‬
‫מה ידוע לנו באמת, מעבר למעמד ולאלמנוּת?‬
‫מה יודעות נשות הבון־טון על חברוּת אמת?‬
‫הכול אצלן רק פטפטת,‬ ‫מזימות שידוכים, ורכילות.‬
‫את נפתחת והראית לי מי את באמת.‬
‫זה היה מעשה אמיץ.‬
‫אנו, האמהות והדודות, מנהיגות הבון־טון...‬
‫אנו מבלות את זמננו בשדכנות בלי סוף,‬
‫בדיבורים על חיזורים, על אהבה, על רומנטיקה,‬
‫אך אף פעם לא בשביל מישהו בוגר מספיק‬
‫כדי להבין איך זה באמת.‬
‫איך זה לחיות בלעדיה.‬
‫איך זה לאבד אותה.‬
‫אנו מלאות ברכילות ובסיפורים,‬
‫אך כנשים, אף פעם איננו נושא השיחה.‬
‫ליידי ויסלדאון אף פעם‬ ‫לא כותבת על הלב שלנו.‬
‫אנחנו סיפורים שאיש לא מספר.‬
‫אתמול,‬
‫סיפרת לי חלק מהסיפור שלך.‬
‫ואני...‬
‫מודה לך.‬
‫את...‬
‫על לא דבר.‬
‫בואי.‬
‫לכאן.‬
‫אני רוצה להראות לך יצירה ישנה.‬
‫אחת החביבות עליי.‬
‫הגן שלהם מלבלב תמיד.‬
‫אפילו עכשיו? הוד מלכותו...‬
‫מה חשוב השיגעון כשאהבת אמת פורחת?‬
‫בשבילם, העשבים השוטים הם רק חלק מהתהליך.‬
‫לכולנו יש גנים, ויולט.‬
‫הגן שלי‬
‫לא מת יחד עם בעלי,‬
‫מפני שהוא מעולם לא ניטע.‬
‫לא ידעתי אפילו שיכול להיות לי גן.‬
‫הוא לבלב רק אחרי מותו.‬
‫וכשהוא לבלב,‬
‫טיפחתי אותו.‬
‫בחוזקה.‬
‫מעולם,‬
‫בכל שנותיי, לא חשבתי על גבר אחר.‬
‫אבל כעת...‬
‫מותר לרצות בזה.‬
‫אמרי זאת.‬
‫אני רוצה שיגננו אותי.‬
‫אני רוצה שיגננו אותי כמה שיותר.‬
‫שניטע מחדש?‬
‫לא.‬
‫תן לו לגווע.‬
‫הוד מלכותך.‬
‫אסור שתעזבי.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-את אנגליה.‬
‫אסור שתעזבי את אנגליה.‬
‫עליך להישאר כאן.‬
‫אינני יכול.‬ ‫-אתה תואשם.‬
‫עליך להישאר כאן.‬
‫איפה היא?‬
‫היא בארמון סנט ג׳יימס,‬ ‫בטרקלין של הוד מלכותו.‬
‫די, שובב. זו רק מטפחת לצוואר.‬
‫אז תלבשי אותה את!‬
‫חוצפה שכזאת!‬
‫דומיניק, חדל מיד.‬
‫זה יום חשוב, ואתה מוכרח להתנהג יפה.‬
‫תהיה ילד טוב ושמע בקול אימא, דומיניק.‬
‫מתי נחזור לאומנת?‬
‫דומיניק, צר לי שאינך מכיר אותי.‬
‫גם אני לא הכרתי את הוריי היטב.‬
‫ובטח מפחיד מאוד לעזוב את האומנת ככה.‬
‫אבל אני אימא שלך,‬
‫ואבא שלך הצטרף למלאכים,‬
‫ועכשיו אתה הגבר במשפחה.‬
‫הגבר במשפחה?‬
‫כן.‬
‫והמשפחה צריכה שתמלא את חובתך.‬
‫בסדר.‬
‫חשבתי שהגיע הזמן,‬ ‫הוד מעלתך, שתכירי את בני.‬
‫לורד דנברי.‬
‫נעים מאוד, הוד מעלתך.‬
‫נעים מאוד להכיר, לורד...‬
‫שאלת הירושה.‬
‫טרם הוחלטה.‬
‫החששות המעורבים.‬
‫ההשלכות ברורות לך?‬
‫איזה ילד נאה.‬
‫אנא, בואו לביקור נוסף בקרוב.‬
‫מי הבא בתור?‬
‫מושל פונדיצ׳רי החדש.‬
‫מילאתי את חובתי, אימא?‬
‫הראית להם מי אתה.‬
‫דומיניק דנברי, בנו של הרמן דנברי.‬
‫כן.‬
‫זה אתה.‬
‫ואתה לורד דנברי.‬
‫ואתה תתפוס את מקומך הראוי,‬ ‫מפני שזה מגיע לך.‬
‫ומפני שאתה בני.‬
‫אתה בנה של אגתה דנברי,‬
‫במקור ״סומה״,‬
‫לבית השבט המלכותי קְפָּה־מנדה בו מסיירה לאון.‬
‫אתה בן לשושלת לוחמים.‬
‫אנחנו מנצחים.‬
‫לעולם אל תשכח את זה.‬
‫כמה יפה, אבא.‬
‫אבל תצטרך להתחיל מחדש.‬
‫למה, יפתי?‬
‫הוא גדול מדי לראש שלי.‬
‫יום הולדתך כבר היה, חכמה שלי.‬
‫זה לידידה.‬
‫אתה לא מכין כובעים לידידים.‬
‫לא, אבל הידידה הזו עצובה למדי.‬
‫מצד שני, אולי את צודקת.‬
‫אולי הוא לא יתאים לידידתי.‬
‫לא, אתה חייב לתת אותו.‬
‫הכובעים שלך משמחים.‬
‫ואסור להיות עצוב ביום ההולדת.‬
‫אני יכולה לעזור?‬
‫את זה עליי להכין בעצמי.‬
‫תוסיף פרחים מנייר. כולם אוהבים כאלה.‬
‫היא זוהרת.‬
‫בוהקת.‬
‫מעולם לא ראיתי מישהי כה עשירה.‬
‫ידיי נגעו בבגד שלה.‬ ‫-תנשמי, קורל.‬
‫היא אמרה למה היא באה?‬
‫הוד מלכותה לא חייבת לתת הסברים.‬
‫כן.‬
‫קחי אותו לאומנת שלו.‬
‫הוד מלכותך.‬
‫במה זכיתי לכבוד?‬
‫באתי כדי למסור את תנחומיי‬ ‫באופן רשמי, כמובן.‬
‫צער. תפילות.‬
‫כמה טוב מצדך.‬
‫הוד מלכותך צריכה לשכב במיטה. לנוח בבית.‬
‫בבית.‬
‫המקום הזה הוא לא בית.‬
‫עזבתי את המקום הזה,‬
‫ולעולם...‬
‫לעולם לא אחזור.‬
‫אבל לאן תלכי?‬
‫טוב...‬
‫באתי הנה.‬
‫היא רוצה להישאר.‬
‫להישאר? איזה כבוד.‬
‫לא, לא כבוד.‬
‫מבעית.‬
‫היא הרה. תינוק מלכותי ברחמה.‬
‫היא מכילה בתוכה‬ ‫את עתידה של האימפריה הבריטית.‬
‫לא אוכל להיות אחראית לה.‬
‫עליה להישאר מושלמת.‬
‫וגם, זו תהיה הסתרה של...‬
‫מלכת אנגליה מבקשת ממני‬ ‫לעבור עבירת בגידה, קורל.‬
‫אני...‬
‫מה לעשות?‬
‫שלחי משרת לבית בקינגהאם. עכשיו.‬
‫העולם שומע כל כך הרבה‬ ‫על כוחם של החיילים הבריטיים.‬
‫מה זה משנה, אם מנהיגיהם‬ ‫אינם מוגנים מפני רשלנותם של משרתיהם?‬
‫אנו ממלאים את חובתנו במסירות, אדוני.‬
‫הייתי חושב שחובתך העיקרית‬ ‫היא לא לאבד את מלכתך!‬
‫אני מחויב להוד מלכותה, לא לך.‬
‫והוד מלכותה אינה אבודה.‬
‫הנסיבות של הוד מלכותה ידועות לי היטב,‬
‫ואני מסוגל בהחלט להתמודד איתן,‬
‫אם זרים חטטנים לא יפריעו לי,‬
‫ויבינו כמה חשוב שהיעלמותה של המלכה שרלוט‬
‫תטופל באופן דיסקרטי.‬
‫אני מתנצל.‬
‫כרכרה, מיד.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אני יודעת.‬
‫גם אני, תינוקי. אבל...‬
‫סלחי לי, הוד מלכותך.‬
‫משרתך ברימסלי כאן.‬
‫כה מוצלח בעבודתו...‬
‫וגם אחיך כאן.‬
‫אני לא מעוניינת להיפגש איתם.‬
‫הוד מלכותך,‬
‫אין לי מושג אילו בעיות מחכות לך בחוץ,‬
‫אך אני יודעת שהן לא תיפתרנה כאן.‬
‫הן לא תיפתרנה בשום מקום.‬
‫את רוצה לספר לי מה מטריד אותך?‬
‫מאוד.‬
‫אך אסור לי.‬
‫אני יכולה רק לומר ששיקרו לי,‬
‫ושכולם במדינה הזאת בגדו בי, חוץ ממך.‬
‫את חברתי היחידה.‬
‫הוד מלכותך,‬
‫אני לא חברה שלך.‬
‫אני רוצה להיות.‬
‫אבל ברגע זה,‬
‫אני נתינה שלך ותו לא.‬
‫ופעלתי בתור נתינה שלך,‬
‫בלי...‬
‫לקחת בחשבון את רגשותייך.‬
‫עשיתי ממך כתר,‬
‫במקום לתת לך להיות אנושית.‬
‫ובכן,‬
‫כדי שנוכל להיות חברות,‬
‫עלינו להתחיל מחדש.‬
‫כי גם אני זקוקה מאוד לחברה.‬
‫את תהיי חברה שלי.‬
‫אני אהיה חברה שלך.‬
‫אלה לא החיים שרציתי.‬
‫אנו נשים.‬
‫והגברים שאחראים לגורלותינו‬ ‫לא מבינים שיש לנו רצונות,‬
‫חלומות משלנו.‬
‫כדי לחיות את החיים שאנו רוצות,‬
‫עלינו לגרום להם להבין זאת.‬
‫האומץ שלנו,‬
‫כוח הרצון שלנו, יהיה ההוכחה שלהם.‬
‫מסרי את תודתי למשק הבית‬ ‫על הכנסת האורחים, ליידי דנברי.‬
‫אמסור, הוד מלכותך.‬
‫תודה לך גם ממני, ליידי דנברי.‬ ‫על הדיסקרטיות,‬
‫ועל החן.‬
‫הכול למען הוד מלכותה.‬
‫אימא.‬
‫לא.‬
‫את ניסיון ההתחצפות או ההתחמקות שלך...‬ ‫שכח ממנו.‬
‫נעוריך הארוכים תמו.‬
‫בעוד שעה תהיה לבעל.‬
‫אני יודע.‬
‫אבל אימא...‬
‫אני מפחד.‬
‫מפחד ממה?‬
‫שלא אוכל לאהוב אותה.‬
‫אם תוכל או לא תוכל לאהוב...‬ ‫זה לא תלוי בקסם כלשהו.‬
‫כימיה כלשהי.‬
‫זה כך רק במחזות.‬
‫אהבה היא הכרעה.‬
‫אהבה היא החלטה שמקבלים.‬
‫יש להחליט להתחתן עם אדם ולאהוב אותו.‬
‫לא להשאיר לעצמך ברירה אחרת.‬
‫כי נישואים הם דבר קשה.‬
‫מלא בכאבים.‬
‫והחיים במשפחת המלוכה‬
‫הם בודדים.‬
‫אז נאחזים במישהו,‬
‫ומחזיקים חזק.‬
‫אוהבים ואוהבים בחוזקה, כי אחרת...‬
‫הולכים לאיבוד.‬
‫מחויבותה הראשונה של המלכה‬ ‫אינה לגחמותיה כי אם לנתיניה.‬
‫מלכות נשאו בעול הזה מימים ימימה,‬
‫ואת לא נופלת מהן.‬
‫עם הזמן תלמדי לאהוב את אחריותך הנאצלת,‬
‫כפועל יוצא מאופייך הנאצל,‬
‫ותקריות הנעורים האלה‬ ‫יהיו זיכרון מביך ותו לא.‬
‫שרלוט?‬
‫ברימסלי.‬
‫המתינו עם כרכרת הוד מלכותה.‬
‫רק עכשיו הגענו. אינך יכולה...‬
‫המתינו!‬
‫לאן את הולכת עכשיו?‬
‫מכרת אותי כדי שאהיה מלכת אנגליה.‬
‫אני הולכת להיות מלכת אנגליה.‬
‫לדג׳ר.‬
‫גבירתי.‬
‫מה זה?‬
‫כובע יום הולדת.‬
‫אני מכין כאלה.‬
‫הכנתי את זה בשבילך.‬
‫לא ידעתי מתי בדיוק יום הולדתך,‬ ‫אבל לא רציתי שהוא יחלוף ללא חגיגה.‬
‫אסור לך להיות פה.‬
‫אני לא פה.‬
‫אסור לך להיכנס.‬
‫אין לי כל כוונה להיכנס.‬
‫עליך להיות בשקט.‬
‫לא אשמיע קול.‬
‫מפני שאינני כאן,‬
‫כפי שאת רואה.‬
‫ואני לא נכנס.‬
‫איפה המלך?‬
‫צר לי, הוד מלכותך.‬
‫המלך לא יכול להיפגש איתך כעת.‬ ‫-שטויות.‬
‫קח אותי אליו.‬ ‫-הוד מלכותך.‬
‫חוששני שזה בלתי אפשרי.‬
‫זה אפשרי בהחלט.‬ ‫ברצוני לראותו. איפה הוא?‬
‫זה לא רצוי, הוד מלכותך.‬
‫אתה לא תאמר לי מה רצוני, דוקטור.‬
‫כעת, הובל אותי אליו,‬ ‫או שאורה לאנשיי לחפש בכל הארמון.‬
‫שם, הוד מלכותך.‬
‫שחררו אותו!‬
‫שחררו את המלך!‬
‫כולם, החוצה.‬
‫עכשיו.‬
‫ג׳ורג׳?‬
‫הבט, ג׳ורג׳. זו אני.‬
‫או נוגה.‬
‫נוגה כאן. ג׳ורג׳.‬
‫לעזאזל עם נוגה. אני שרלוט.‬
‫אני שרלוט, ואני צריכה שתהיה שוב ג׳ורג׳.‬
‫אני צריכה שתנסה.‬
‫חזור אליי.‬
‫אנא, ג׳ורג׳. חזור.‬
‫ג׳ורג׳, חזור.‬
‫אתה מרגיש, ג׳ורג׳?‬
‫התינוק בועט.‬
‫אני שרלוט. זה התינוק שלנו.‬
‫ואם לא תחזור להיות ג׳ורג׳,‬
‫נהיה אלמונים כולנו.‬
‫שרלוט...‬
‫הוד מלכותך, עלייך להבין.‬
‫שיטותיי אינן נעימות אך הן מוכחות.‬ ‫אני חפץ בשפיותו של הוד מלכותו לא פחות ממך.‬
‫לא אכפת לי משפיותו.‬
‫אכפת לי מאושרו. אכפת לי מנשמתו.‬
‫שיהיה מטורף, אם לכך הוא זקוק.‬
‫אתה סיימת.‬
‫סלקו אותו מכאן.‬
‫זו טעות. טעות שתחסל אותו.‬
‫תגיד תודה שאיני מצווה לחסל אותך.‬
‫המלך זקוק למזון, אמבט חם, ובגדים.‬
‫יש לארוז את חפציי. אנו עוברים לקיו.‬
‫חכה.‬
‫כך?‬
‫כך.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬