Динозаврите са господствали...
ДЕЙВИД АТЪНБЪРО
...в продължение на над 150 милиона години.
Обитавали са почти всеки край на света
и са имали всевъзможни форми и размери.
Някои са били наистина необикновени.
Сега знаем, че тиранозавърът рекс е бил добър плувец.
Велоцирапторите са били хитри пернати ловци.
А някои динозаври са имали чудновато поведение.
Но почти всеки ден се правят нови открития,
които разкриват повече за живота на Земята преди 66 милиона години.
Този път ще видим нови животни
и ще научим нови неща за любовния им живот,
трудностите при отглеждането на потомство
и титаничните им битки.
Ще ви пренесем в ерата, когато природата е изнасяла най-зрелищния си спектакъл.
Планетата ни по време на динозаврите.
СЕВЕРНА АМЕРИКА
Брегът на огромното вътрешно море,
което разделя Северна Америка почти на две.
Тук, на юг, с прилива
гигантите се стичат към брега.
Тези аламозаври са дълги по 30 метра и тежат около 80 тона.
Те са най-големите динозаври на континента.
Толкова са големи, че никой хищник не ги закача.
Някои живеят до дълбоки старини.
Този мъжки е около 70-годишен.
Много от индивидите в стадото вероятно са негови потомци.
Но дългият му живот е към края си.
Огромното му тяло започва да се предава.
Той може и да не изкара нощта.
Призори.
Тези троодонтиди са надушили миризма.
Те бързат да проучат всяко ново нещо
особено ако става за ядене.
Но не е по силите им да прегризат кожата с дебелина 7-8 см.
Много неприятно.
Тиранозавър рекс.
Върховният хищник в Северна Америка.
С дългите си по 15 см зъби
той без проблем разкъсва дебелата кожа на аламозавъра.
Тиранозавърът успя да изпъди троодонтидите,
но толкова голям труп скоро привлича по-страшен конкурент.
Кетцалкоатлус - огромен птерозавър.
Едно от малкото същества, които могат да се опълчат на тиранозавър.
С един удар на дългия си почти два метра клюн
може с лекота да извади окото на тиранозавъра.
Въпреки това той изглежда няма да отстъпи.
Но идва и втори кетцалкоатлус и съотношението на силите се променя.
Два клюна са по-смъртоносни от един.
Става твърде опасно за тиранозавъра.
Някои битки не си заслужават риска.
Засега летящите гиганти печелят.
Бързо изяждат колкото могат.
Но тиранозавърът ще се върне да вземе своето,
щом летящите конкуренти си тръгнат.
Във водите около Северна Америка има и други гигантски хищници.
Но те нямат конкуренция.
Мозазаврите.
Приличат на огромни акули, но всъщност са водни гущери.
Размерите, скоростта и силните им челюсти са знак,
че малко същества в океана са в безопасност край тези ловци.
В Мексиканския залив този мозазавър глобиденс търси
един определен вид плячка.
Тигрови амонити сфенодиск.
Всяка година огромни пасажи от женски се вдигат от дълбините и плуват към брега.
Всички са се чифтосали наскоро и носят стотици оплодени яйца.
Трябва да снесат в плиткото.
А там ги причаква мозазавърът.
Самите тигрови амонити са хищници.
Комбинацията от обтекаем профил и силен сифон им позволява
да се изстрелват във водата с голяма скорост.
Но и мозазавърът е бърз.
Глобиденсът има широки обли зъби, с които лесно троши черупките на амонитите
и изкарва въздуха, благодарение на който те не потъват.
Без него падат безпомощно на морското дъно.
Преди амонитите да избягат, мозазавърът осакатява колкото може повече.
Най-сетне е време да похапне.
Глобиденсът може да е убил десетки амонити,
но дори това съставлява малка част от общия им брой.
Повечето в пасажа са оцелели
и продължават по пътя си към местата за размножаване.
В скалистото дъно тук има много пукнатини и процепи -
идеални места за прикрепването на ценните яйца на амонитите.
След това женските ги изоставят.
Но яйцата са в безопасност край брега
и от тях ще се излюпи следващото поколение.
Крайбрежните морета изобилстват от живот.
Но на сушата, само на няколкостотин километра оттам,
цари пустош.
Тук са започнали силни движения дълбоко в земната кора,
които издигат Скалистите планини.
Големите промени в релефа са откъснали това езеро от близките реки.
Водите му се изпаряват на силните ветрове и жаркото лятно слънце.
Минералите, разтворили се в езерото, започват да достигат токсични нива.
За повечето живи същества тази вода е твърде отровна за пиене.
Въпреки това ежегодно на това място идват всякакви животни.
Ята от стигинети,
примитивен родственик на патиците, спират тук при прелетите си.
И не са сами.
И динозаврите са тук.
Семейство пектинодони. Те са с пера, но не летят.
Води ги баща им.
Тези динозаври и стигинетите са привлечени от мястото
заради странно сезонно изобилие.
Мухи.
Ларвите им филтрират токсичните соли на езерото
и в резултат виреят на огромни множества.
Сега се превръщат в имаго
и достигат милиони.
Богат и изобилен източник на белтъчини за всички, които посещават езерото.
Пектинодоните са интелигентни динозаври.
Не им трябва много, за да разберат как да събират мухи.
Но бащата е нарочил по-едра плячка.
Пектинодоните не само са интелигентни,
но и сръчни ловци.
Стигинетите не подозират, че той се приближава.
Успех.
Доста по-задоволителна порция за семейството.
И добре че е така.
Мухите скоро няма да са тук.
И семейството динозаври ще трябва да търси храна другаде.
По на север Скалистите планини бавно се издигат.
По този начин създават по-висок и прохладен релеф,
където виреят обширни борови гори.
Със запролетяването сред дърветата ехтят странни викове.
Настъпил е размножителният период
на един от най-тежковъоръжените динозаври в Северна Америка.
Трицератопсът.
Всяка година голям брой от тези гиганти се събират на поляните.
Женските са дошли да изберат партньор.
Шесттонните мъжки се бият и демонстрират силата си.
Този млад мъжки изглежда във върхова форма.
Изтъква дългите си по един метър рога
и цветния плащ на главата си.
Рогата му изглеждат идеални. Все още не са пострадали от битки.
Но за женската
липсата на драскотини по тях може да е признак за слабост.
Липса на опит.
Тези събирания са важни събития в живота на трицератопсите.
Ежегодно това е най-добрата възможност възрастните да станат родители.
Тук не идват само млади кандидати.
Трийсетгодишен мъжки, който тежи над десет тона.
Ако има нещо, което му е в повече,
това са драскотините по рогата му от много битки.
Може да е стар,
но би могъл да се пребори с млад съперник, колкото и здрав да е той.
Залозите са високи
и никой няма желание да отстъпи.
Ветеранът има предимство от четири тона
и умението да ги използва.
Рогата на младия трицератопс вече не са идеални.
Бойните умения на стария мъжки
определено са впечатлили тази женска.
За губещия това е краят на размножителния сезон.
Но пък бойните му рани може да привлекат женска
следващия път, когато стадата се съберат тук.
За растителноядни динозаври като трицератопсите
обширните гори, които покриват голяма част от Северна Америка, предлагат много храна
през цялата година.
Но онези, които живеят в студения север на американския континент,
много по-трудно си намират храна.
Тук, в Полярния кръг,
три месеца в годината слънцето почти не изгрява.
Когато най-сетне топлината му се завърне след дългата зима
пернатите орнитомими бързо се възползват от това.
Тези пътешественици са сред най-бързо бягащите динозаври.
Покриват големи разстояния в търсене на свежа растителност.
Толкова са бързи, че на хищниците им е трудно да ги хванат.
След тежка зима този женски нанукзавър трябва скоро да хване плячка.
По-дребен родственик на тиранозавъра рекс, но по-сръчен и бърз.
Няма къде да се скриеш, затова е невъзможно да изненадаш плячката.
Вместо това тази женска създава паника.
Трябва да набележи една цел
и да гони само нея.
Орнитомимите са бързи и това им дава предимство.
Всеки неуспешен лов изразходва още ценна енергия
и я доближава все повече до гладна смърт.
Може да е пролет,
но толкова на север ледените ветрове могат бързо да понижат температурите.
Снегът и една стърчаща скала може да дадат на нанукзавъра втори шанс.
Сега е по-трудно да я видят.
С всеки сантиметър напред е по-близо до успеха.
Тя избира целта си.
Наградата не е само за нея.
Тя е майка.
Прясно месо за малките й.
Може би първото от много седмици.
За да оцелеят малките й,
майката ще трябва да повтори днешния си успех много пъти.
Докато рожбите й не започнат да ловуват с нея,
а накрая и да се изхранват сами.
В този отдалечен и може би най-суров край
на Северна Америка
преди 66 милиона години.
НАУЧНАТА ИСТИНА
ЗАЩО ТРИЦЕРАТОПСЪТ Е ИМАЛ ПЛАЩ?
Това е един от най-внушителните черепи от праисторическата ни планета.
Принадлежал е на растителнояден динозавър, наречен трицератопс.
Този динозавър веднага се познава
по масивния плащ в задната част на главата.
Но 140 години след откриването на първата вкаменелост
учените все още се питат
защо му е бил този плащ.
Това са били грамадни части от кости и тъкан...
ПРОФЕСОР ПОЛ БАРЕТ
...придържани от огромни мускули.
Това означава, че тези придатъци са много важни за живота му.
Но как?
Белезите от травми по вкаменелости на трицератопси загатват,
че плащовете са били важни при защита и в битка.
Откриваме лезии по черепа...
Д-Р С. МЕЙДМЪНТ
...където е имало зараснали травми.
Също виждаме къде хищник е отхапал парче от плаща.
Това означава, че плащът може би е защитна структура.
Но историята не свършва там.
Друга възможност е плащът да е бил използван за привличането на половинка.
Наблюдаваме го при животните днес.
Например рогата показват колко здрави са животните
и кой мъжкар ще осигури най-многобройно поколение.
При лоса големите рога правят мъжкия по-привлекателен.
Това е важно, когато той достигне полова зрялост.
Може ли същото да важи и за плаща на трицератопса?
Ако е бил само за защита,
щеше да е с еднакви размери и при малки, и при големи, но не е.
При подрастващите плащът е много по-малък и се превръща в огромния придатък,
който възрастните имат, чак на по-късен етап.
Не само това доказва, че плащът е бил за привличане на партньор.
Повърхностите му са осеяни с прорези.
По тях може би са минавали нерви и кръвоносни съдове за кожата над плаща.
Може да е бил ярко оцветен - огромно ветрило, привличащо женските.
Сега учените смятат,
че отличителната черта на трицератопса е имала множество цели.
Била е полезна при атака и защита,
но и идеална за привличане на половинка.
Гледката е била внушителна и за себеподобните, и за врага.
Превод на субтитрите Катина Николова