Динозаври панували на планеті...
ДЕВІД АТТЕНБОРО ПРЕДСТАВЛЯЄ
...понад 150 мільйонів років.
Вони займали чи не кожен її куточок
і бували всіх можливих форм і розмірів.
Деякі з них були справді надзвичайні.
Тепер ми знаємо, що тиранозавр прекрасно плавав,
що велоцираптор був підступним, укритим пір'ям мисливцем,
і що деяким динозаврам була властива дуже дивна поведінка.
Майже щодня стаються нові відкриття,
які розказують більше про життя на планеті 66 мільйонів років тому.
У цьому сезоні «Доісторичної планети»
ми покажемо нових тварин...
і їхні поневіряння в пошуку партнерів,
виклики у вихованні потомства...
і масштабні сутички.
Подорож у часи, коли природа влаштовувала неймовірне видовище.
Це «Доісторична планета 2».
ДОІСТОРИЧНА ПЛАНЕТА 2
ПІВНІЧНА АМЕРИКА
Узбережжя великого внутрішнього моря,
яке майже розколює Північну Америку надвоє.
На півдні під час відпливу
на берег приходять велетні.
Ці аламозаври завдовшки понад тридцять метрів
і важать близько вісімдесяти тонн.
Найбільші динозаври континенту.
Такі велетенські, що хижаки їх не чіпають.
Деякі доживають до похилого віку.
Цьому самцю близько сімдесяти років.
Багато динозаврів у стаді – його потомство.
Однак його довге життя добігає кінця.
Велетенське тіло починає підводити.
Можливо, цю ніч він не переживе.
Світанок.
Ці троодонтиди вловили запах.
Вони швидко вивчають усе нове...
особливо якщо його можна з'їсти.
Але вони нездатні прокусити восьмисантиметрову шкуру.
Це їх дратує.
Тиранозавр королівський...
хижак найвищого рівня в Північній Америці.
Його п'ятнадцятисантиметрові зуби
без проблем розривають товсту шкуру аламозавра.
Тиранозавр може відігнати троодонтидів,
але така велика туша незабаром приверне увагу серйозніших суперників.
Кетцалькоатль – гігантський птерозавр.
Одна з небагатьох тварин, здатних позмагатися з дорослим тиранозавром.
Один удар двометровим дзьобом
може коштувати тиранозавру ока.
Схоже, він не збирається відступати.
Поява другого кетцалькоатля...
змінює баланс сил.
Бо два дзьоби смертоносніші, ніж один.
Для тиранозавра ситуація дуже небезпечна.
Не всі битви варті ризику.
Поки що летючі велетні перемогли.
Вони поспішно їдять.
Але тиранозавр майже точно вернеться, щоб з'їсти і свою частку,
коли його летючі суперники зникнуть.
У водах навколо Північної Америки живуть інші велетенські хижаки.
У них суперників нема.
Мозазаври.
Вони нагадують великих акул,
але це, власне, водні ящури.
Розмір, швидкість і міцні щелепи свідчать,
що в океані мало хто здатен захиститися від цих мисливців.
У Мексиканській затоці цей мозазавр-ґлобіденс шукає
особливу здобич.
Тигрові амоніти – сфенодиски.
Щороку великі косяки самиць піднімаються
з глибоководдя і прямують до узбережжя.
Вони всі недавно спаровувались, і кожна несе близько ста запліднених яєць.
Яйця потрібно відкласти на мілині.
Саме там вичікує мозазавр.
Тигрові амоніти – і самі мисливці.
Поєднання обтічної форми й потужного сифона дає їм змогу
просуватись у воді з великою швидкістю.
Але мозазавр теж так може.
Ґлобіденс має широкі заокруглені зуби, які легко розкушують мушлі амонітів
і випускають повітря, яке тримає їх на плаву.
Без нього вони безпорадно йдуть на дно.
Поки амоніти тікають, мозазавр знерухомлює якнайбільше.
Нарешті можна їсти.
Ґлобіденс убиває десятками...
але навіть це не має значного впливу на загальну кількість амонітів.
Більшість косяка вижила
і продовжила подорож до нерестових ділянок.
На кам'янистому дні багато тріщин і ущелин –
ідеальних місць для таких цінних яєць амонітів.
Тоді самиці їх покидають.
У безпеці прибережних «ясел»
з цих яєць вилупиться нове покоління.
У прибережних водах вирує життя.
Та на суші за якихось двісті кілометрів звідси
нема нічого живого.
Потужні рухи в глибинах земної кори починають
формувати Скелясті гори.
Через значні зміни ландшафтів це озеро відрізало від найближчих річок.
Вода випаровується через сильні вітри і гаряче літнє сонце.
Концентрація розчинених у ній мінералів сягає токсичних рівнів.
Для більшості ця вода – чиста отрута.
Попри це щороку сюди навідуються різноманітні тварини.
Зграї стиґінет –
примітивних родичів качок, також зупиняються тут.
І не вони одні.
Динозаври теж тут.
Сім'я пектинодонів. Вони вкриті пір'ям, але не літають.
Сім'ю очолює батько.
Цих динозаврів, як і стиґінет, сюди привело
дивне сезонне нашестя.
Мухи.
Личинки цих комах здатні фільтрувати токсичні солі озера,
і тому швидко плодяться.
Тут вони вилуплюються...
мільйонами.
Це багате й безмежне джерело білка для гостей озера.
Пектинодон – особливо розумний вид динозаврів.
Вони швидко знаходять найкращий спосіб ловити мух.
Але батько запримітив більшу здобич.
Пектинодони не тільки розумні,
а ще й вправні мисливці.
Стиґінети не помічають, як він наближається.
Успіх.
Значно поживніший обід для сім'ї –
з такими ж зусиллями.
Мухи будуть тут недовго.
І сім'ї динозаврів доведеться шукати поживу деінде.
Далі на північ
поволі здіймаються Скелясті гори.
Там панують вищі, холодніші ландшафти,
де простягаються широкі соснові ліси.
З приходом весни між деревами лунають дивні заклики.
Шлюбний сезон
одного з найбільш броньованих динозаврів Північної Америки.
Трицератопси.
Щороку ці велетні збираються на галявинах.
Самиці приходять обрати собі самців.
Шеститонні самці б'ються й хизуються силою.
Цей молодий самець, схоже, в чудовій формі.
Він хизується прекрасними метровими рогами...
і барвистим черепним коміром.
У нього ідеальні роги.
Ще не ушкоджені в боях.
Проте самиця вбачає
у відсутності шрамів та ушкоджень потенційну слабкість партнера.
Брак досвіду.
Такі зібрання – надзвичайно важливі події в житті трицератопсів.
Для них це найкраща нагода в році, щоб стати батьками.
Сюди приходить не лише обнадіяний молодняк.
Тридцятирічний самець, який важить понад десять тонн.
Йому точно не бракує
численних шрамів і каліцтв.
Хоч він і старий,
йому до снаги кинути виклик молодому й здоровому суперникові.
Ставки високі,
та ніхто не відступає.
У старшого самця перевага в чотири тонни...
і вміння її використати.
Роги молодого самця більше не ідеальні.
Відважний бій старого самця
явно вразив цю самицю.
А от для його суперника шлюбний сезон завершився.
Проте нові бойові шрами допоможуть йому привабити самицю,
коли стада завітають сюди наступного сезону.
Таким травоїдним динозаврам, як трицератопс,
пишні ліси, що вкривають майже всю Північну Америку дають удосталь їжі
круглий рік.
А от тим, хто живе на холодній півночі Америки
пошуки харчів даються значно важче.
За Арктичним колом
три місяці на рік сонце майже не сходить.
Коли після тривалої зими вертається тепло...
вкриті пір'ям орнітоміми швидко це використовують.
Ці прудконогі істоти належать до найшвидших динозаврів.
У пошуку свіжої зелені вони долають шалені відстані.
Вони такі швидкі, що хижакам важко їх упіймати.
Після важкої зими
самиця нанукзавра мусить якнайскорше когось уполювати.
Менший родич тиранозавра, але гнучкіший і значно швидший.
Сховатися ніде, тому напад не буде несподіваний.
Натомість вона змушує здобич запанікувати...
Їй треба обрати одну мішень...
і її переслідувати.
Швидкість орнітомімів допомагає їм вислизнути.
Кожне невдале полювання – це втрата цінної енергії,
яка поволі наближає її до голодної смерті.
Хоч настала весна,
так далеко на півночі крижані вітри дуже швидко знижують температуру.
Сніг і кам'яниста місцевість дають нанукзавру ще один шанс.
Тепер її помітити важче.
Кожен крок наближає успіх.
Вона обрала ціль.
Ця здобич не тільки для неї.
Вона – мати.
Свіже м'ясо для малят.
Вперше за багато тижнів.
Якщо її малята виживуть,
їй доведеться повторювати сьогоднішнє полювання знову й знову.
Поки вони не виростуть і не почнуть полювати з нею,
і врешті навчаться добувати харчі самотужки.
На цьому далекому й, мабуть, найскладнішому для виживання рубежі
північноамериканського континенту
66 мільйонів років тому.
ДОІСТОРИЧНА ПЛАНЕТА: ЗА ЛАШТУНКАМИ
НАВІЩО ТРИЦЕРАТОПСАМ КОМІР?
Це один з найфеєричніших черепів доісторичної планети.
Він належав травоїдному динозавру трицератопсу.
Цього динозавра легко впізнати
по масивному коміру у задній частині голови.
Минуло 140 років, відколи знайшли його першу скам'янілість,
але науковці все ще міркують:
«Навіщо цей комір?»
Ці коміри величезні,
тобто на них іде чимало кісток і тканини...
ПРОФЕСОР ПОЛ БАРРЕТТ МУЗЕЙ ПРИРОДНИЧОЇ ІСТОРІЇ
...а також м'язів, які втримують цю структуру.
Тобто цей елемент був дуже важливий
для життя тварини.
Чим саме?
Сліди ушкоджень на скам'янілих рештках трицератопсів свідчать,
що ці коміри були важливі для захисту й бою.
Ми бачимо ураження черепа...
СЮЗАННА МЕЙДМЕНТ МУЗЕЙ ПРИРОДНИЧОЇ ІСТОРІЇ
...у місцях, де були і зажили ушкодження.
Також ми бачимо місця, в яких шматок коміра відірвав хижак.
Це значить, що перед нами своєрідне захисне пристосування.
Але це ще не все.
Можливо, комір використовувався для приваблення потенційних партнерів.
Ми бачимо таке серед живих тварин,
у яких такі структури, як роги, свідчать про здоров'я
і про змогу дати велике потомство.
У лосів
великі роги роблять самців привабливішими.
Вони дуже важливі для сексуально зрілих особин.
Можливо, у трицератопсів було щось подібне?
Якби це був лише захист,
то ці структури розвивалися б
однаково у дітей і дорослих, але це не так.
У малих особин вони значно менші,
і переростають у надзвичайно великі коміри
вже в зрілому віці.
РОЗВИТОК ЧЕРЕПА ТРИЦЕРАТОПСА
Це не єдиний доказ,
що ними хизуються при паруванні.
Поверхня комірів рясно вкрита борознами.
У цих борознах, напевно, були нерви й кровоносні судини,
які живили шкіру, що наростала на комірах.
Можливо, вони були яскраві –
величезне полотно, яке тварина показувала потенційній парі.
Науковці вважають,
що найвпізнаваніша окраса трицератопса була багатофункціональна.
Дуже корисна для нападу й захисту...
та ідеальна для приваблення пари.
Яка точно викличе трепет у друзів і ворогів.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська