Dinozauri valdīja pār planētu...
STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
...vairāk nekā 150 miljonus gadu.
Tie apdzīvoja gandrīz visus zemeslodes nostūrus
un pēc izskata un auguma bija neiedomājami daudzveidīgi.
Daži bija patiešām neparasti.
Nu mēs zinām: karaliskais tiranozaurs bija izcils peldētājs,
velociraptori bija viltīgi, spalvām klāti mednieki
un dažiem dinozauriem bija ļoti savāda uzvedība.
Bet gandrīz katru dienu tiek izdarīti jauni atklājumi,
kas mums sniedz vairāk zināšanu par dzīvi uz šīs planētas pirms 66 miljoniem gadu.
Šoreiz seriālā Prehistoric Planet
pastāstīsim par jauniem dzīvniekiem
un sniegsim jaunu ieskatu viņu partnera meklējumos,
grūtībās, ar ko nākas saskarties, audzinot mazuļus,
un viņu titāniskajās cīņās.
Dodieties ceļojumā uz laiku, kad daba izpaudās visā krāšņumā!
Seriāls Prehistoric Planet 2.
ZIEMEĻAMERIKA
Plašās iekšzemes jūras krasts,
kas gandrīz sadala Ziemeļameriku uz pusēm.
Šeit dienvidos, paisumam atkāpjoties,
krastā iznāk milzu dzīvnieki.
Šie alamozauri ir 30 metrus gari
un sver apmēram 70 tonnas.
Tie ir kontinenta lielākie dinozauri.
Tik milzīgi, ka tos nespēj uzveikt neviens plēsējs.
Daži nodzīvo līdz ievērojamam vecumam.
Šim tēviņam ir ap 70 gadu.
Daudzi šajā barā, ļoti iespējams, ir viņa pēcnācēji.
Bet nu viņa garā dzīve tuvojas nobeigumam.
Milzīgais ķermenis viņam vairs neklausa.
Šī nakts viņam var būt pēdējā.
Rītausma.
Un šie troodontīdi ir saoduši smaržu.
Viņi steidz izpētīt visu jauno...
it īpaši, ja to varētu apēst.
Taču izkosties cauri 7,5 cm biezai ādai nav viņu spēkos.
Ļoti kaitinoši.
Karaliskais tiranozaurs...
Ziemeļamerikas varenākais plēsējs.
Ar 15 centimetrus gariem zobiem
pārplēst alamozaura cieto ādu nav grūti.
Tiranozaurs varbūt var aizbiedēt troodontīdus,
bet tik liels ķermenis drīz vien piesaista nopietnākus konkurentus.
Kecalkoatls - milzu pterozaurs.
Viena no retajām radībām, kas var stāties pretī pieaugušam tiranozauram.
Viens 180 centimetrus garā knābja cirtiens
tiranozauram varētu maksāt aci.
Tomēr šķiet, ka atkāpties viņš negrasās.
Bet otra kecalkoatla ierašanās...
spēku samēru maina.
Galu galā, divi knābji ir nāvējošāki par vienu.
Tiranozauram te kļūst pārāk bīstami.
Dažas cīņas nav riska vērtas.
Pagaidām lidojošie milži ir uzvarējuši.
Viņi ātri apēd tik, cik spēj.
Taču tiranozaurs noteikti atgriezīsies, lai savāktu savu tiesu,
kad viņa lidojošie sāncenši būs devušies prom.
Ūdeņos, kas ieskauj Ziemeļameriku, ir arī citi milzu plēsēji.
Taču tiem sāncenšu nav.
Mozazauri.
Lai gan izskatās pēc lielām haizivīm,
tās patiesībā ir ūdensķirzakas.
Lielais izmērs, ātrums un spēcīgi žokļi nozīmē,
ka ļoti maz radību okeānā ir pasargātas no šiem medniekiem.
Meksikas līcī šis mozazaurs globidenss meklē
konkrētu laupījumu.
Tīģeramonītus sfenodiskus.
Katru gadu milzīgi mātīšu bari
iznirst no dziļūdens un dodas piekrastes virzienā.
Tās visas nesen ir pārojušās, un nu katrā ir simtiem apaugļotu ikru.
Ikri ir jāiznērš seklumā.
Un tieši tur gaida mozazaurs.
Arī tīģeramonīti ir mednieki.
Plūdlīniju formas un jaudīga sifona apvienojums ļauj tiem
traukties pa ūdeni lielā ātrumā.
Bet to pašu spēj arī mozazaurs.
Globidenss ar platiem, noapaļotiem zobiem viegli pārkož amonītu čaulu,
izlaižot gaisu, kas ļauj tiem ūdenī peldēt.
Bez tā tie bezpalīdzīgi nogrimst jūras dibenā.
Pirms amonīti paspēj aizbēgt, mozazaurs sakropļo tik daudzus, cik spēj.
Beidzot ir laiks ieturēties.
Lai gan globidenss ir nogalinājis vairākus desmitus...
kopējo amonītu skaitu tas tikpat kā neietekmē.
Lielāka daļa bara ir izdzīvojusi
un turpina ceļu uz nārstošanas vietu.
Šeit klinšainajā jūras gultnē ir daudz plaisu un spraugu -
ideālas vietas, kur amonītiem piestiprināt savus dārgos ikru maisus.
Pēc tam mātītes tos pamet.
Taču piekrastes bērnistabas drošībā
no šiem ikriem izšķilsies nākamā paaudze.
Šajās piekrastes jūrās mudž dzīvība.
Toties uz sauszemes un tikai dažu simtu kilometru attālumā
valda postaža.
Spēcīgas kustības dziļi zemes garozā
šeit sāk veidot Klinšu kalnus.
Milzīgās pārmaiņas zemes virskārtā norobežojušas šo ezeru no tuvējām upēm.
Spēcīgajos vējos un spožajā vasaras saulē ezera ūdens iztvaiko.
Un tajā izšķīdušie minerāli tuvojas toksiskam līmenim.
Vairumam būtņu šis ūdens vienkārši ir pārāk indīgs dzeršanai.
Taču tik un tā šo vietu katru gadu apmeklē dažnedažādi dzīvnieki.
Stigineti, pirmatnēji pīļu radinieki, šeit baros piestāj pārceļojumu laikā.
Un viņi nav vieni.
Te ir arī dinozauri.
Pektinodonu ģimene. Spalvām klāti, bet nelidojoši.
Un viņus vada tēvs.
Gan šos dinozaurus, gan stiginetus šurp atvilinājusi
dīvaina sezonāla leiputrija.
Mušas.
Šo kukaiņu kāpuri spēj izfiltrēt ezera toksiskos sāļus
un tādējādi savairojas milzīgā daudzumā.
Tagad izkūņojas pieaugušie īpatņi.
To ir miljoniem.
Tie ir bagātīgs olbaltumvielu avots visiem ezera apmeklētājiem.
Pektinodoni ir īpaši saprātīgi dinozauri.
Tie ātri izdomā veidu, kā vislabāk ķert mušas.
Bet viņu tēvs ir nolūkojis lielāku balvu.
Pektinodoni ir ne tikai saprātīgi,
bet arī ļoti prasmīgi mednieki.
Stigineti nenojauš, ka viņš tuvojas.
Izdevās.
Vairāk nekā kārtīga maltīte ģimenei,
un tas ir labi.
Mušas te būs tikai neilgu laiku.
Un dinozauru ģimene būs spiesta pārtiku meklēt citur.
Tālāk uz ziemeļiem
joprojām lēnām ceļas Klinšu kalni.
Un pamazām rada augstāku, vēsāku vidi,
kur zaļo plaši priežu meži.
Iestājoties pavasarim, caur kokiem atbalsojas dīvaini saucieni.
Pienākusi pārošanās sezona
vieniem no visvairāk bruņotajiem dinozauriem Ziemeļamerikā.
Triceratopsiem.
Katru gadu šie milži kuplā skaitā pulcējas meža klajumos.
Mātītes atnākušas izvēlēties partneri.
Piecarpus tonnas smagie tēviņi cīnās un izrāda savu spēku.
Izskatās, ka šis jaunais tēviņš ir izcilā formā.
Viņš izrāda savus iespaidīgos metru garos ragus...
un krāsaino galvas vairogu.
Viņa ragi izskatās nevainojami.
Tie vēl nav cietuši cīņā.
Tomēr mātītei varētu šķist,
ka apbružājuma neesamība liecina par bīstamu vājumu.
Pieredzes trūkumu.
Šīs pulcēšanās ir būtiski notikumi triceratopsu dzīvē.
Pieaugušajiem šī ir vislabākā iespēja gadā kļūt par vecākiem.
Un cerību pilnie jaunie dzīvnieki nav vienīgie.
30 gadus vecs tēviņš, kas sver vairāk nekā deviņas tonnas.
Ja nu kaut kā viņam ir pārpārēm,
tad gadu desmitiem krāta apbružājuma.
Varbūt viņš ir vecs,
bet joprojām pietiekami stiprs, lai cīkstētos ar veselīgu, jaunu sāncensi.
Likmes ir augstas,
un ne viens, ne otrs negrasās atkāpties.
Veterānam ir trīsarpus tonnu svara priekšrocība...
un prasmes likt to lietā.
Jaunā tēviņa ragi vairs nav nevainojami.
Vecā tēviņa cīņasspars noteikti ir atstājis iespaidu uz šo mātīti.
Zaudētājam pārošanās sezona ir beigusies.
Tomēr ar nule iegūtajām kaujas rētām varētu pietikt, lai pievilinātu mātīti
nākamajā reizē, kad bari šeit sapulcēsies uz pārošanos.
Dinozauriem augēdājiem, piemēram, triceratopsiem,
plašie meži, kas klāj lielu daļu Ziemeļamerikas, sniedz daudz barības
visa gada garumā.
Bet tiem, kas dzīvo aukstumā Amerikas pašos ziemeļos,
iegūt barību ir daudz grūtāk.
Šeit, aiz polārā loka,
trīs mēnešus gadā saule virs apvāršņa tikpat kā nepaceļas.
Kad pēc garās ziemas tās siltums beidzot atgriežas...
spalvām klātie ornitomīmi steidz izmantot radušās iespējas.
Šie naskie skrējēji ir vieni no ātrākajiem dinozauriem.
Meklējot svaigu veģetāciju, tie spēj mērot lielus attālumus.
Tie ir tik ātri, ka plēsējiem tos ir ļoti grūti noķert.
Pēc bargas ziemas
šai nanukzauru mātītei steidzami kaut kas ir jānomedī.
Karalisko tiranozauru mazākie radinieki ir veiklāki un, kas būtiski, - ātrāki.
Šeit nav, kur paslēpties, tāpēc pārsteiguma uzbrukums nav iespējams.
Tā vietā viņa ķeras pie panikas izraisīšanas.
Viņai ir jāizvēlas viens mērķis...
un pie tā jāturas.
Ornitomīmi palielina ātrumu, un tiem izdodas aizbēgt.
Katra neveiksmīgā pakaļdzīšanās iztērē vērtīgo enerģiju...
pamazām pietuvinot viņu bada nāvei.
Lai gan ir pavasaris,
tik tālu ziemeļos ledainie vēji var ātri izraisīt temperatūras pazemināšanos.
Sniega laukumi un klinšu atsegumi nanukzauru mātītei var dot otru iespēju.
Tagad viņu ir grūtāk pamanīt.
Katrs sprīdis uz priekšu viņu pietuvina panākumiem.
Viņa izraugās mērķi.
Šī balva nav viņai vienai.
Viņa ir māte.
Svaiga gaļa viņas mazuļiem.
Iespējams, pirmoreiz pēc daudzām nedēļām.
Lai mazuļi augtu stipri,
šīsdienas panākumi viņai būs jāatkārto atkal un atkal.
Līdz pēcnācēji būs pietiekami veci, lai pievienotos viņai medībās
un galu galā gādātu par sevi paši.
Šeit, tālajā un, iespējams, visskarbākajā
Ziemeļamerikas kontinenta nomalē,
pirms 66 miljoniem gadu.
PREHISTORIC PLANET: AIZKADRI
KĀPĒC TRICERATOPSIEM BIJA GALVAS VAIROGS?
Šis ir viens no krāšņākajiem galvaskausiem no mūsu aizvēsturiskās planētas.
Tas piederēja dinozauram augēdājam, ko sauc par triceratopsu.
Šis dinozaurs uzreiz ir atpazīstams
pēc masīvā kaula vairoga galvas pakauša daļā.
Tomēr 140 gadus pēc pirmās fosilijas atrašanas
zinātnieki joprojām jautā:
"Kam šis vairogs bija domāts?"
Milzīgs veidojums -
tātad bija vajadzīgi spēcīgi kauli, audi...
PROFESORS POLS BERETS
...un arī muskuļi, lai šo veidojumu noturētu.
Tas viss liecina, ka šim vairogam dinozaura dzīvesveidā bija liela nozīme.
Bet kāda?
Liecības par ievainojumiem uz triceratopsu fosilijām liecina,
ka vairogi bija svarīgi aizsardzībā un cīņā.
Mēs uz galvaskausa redzam...
DR. SŪZENA MEIDMENTA
...vietas, kur ir sadzijuši bojājumi.
Mēs arī redzam vietas, kur uzbrucējs vairogā ir izrāvis gabalus.
Tas varētu liecināt, ka šis veidojums tika izmantots aizsardzībai.
Bet tas vēl nav viss.
Otra hipotēze: vairogs tika izmantots, lai piesaistītu iespējamos partnerus.
Mēs redzam pie mūsdienu dzīvniekiem,
ka tādi veidojumi kā ragi parāda, cik dzīvnieks ir veselīgs
un kuram ir labas izredzes radīt daudz pēcnācēju.
Lieli ragi aļņu tēviņu padara pievilcīgāku.
Sasniedzot dzimumbriedumu, tas kļūst vitāli svarīgi.
Vai tas pats varētu attiekties arī uz triceratopsu vairogu?
Ja tas būtu domāts tikai aizsardzībai, tad jaunuļiem tas būtu
tikpat attīstīts kā pieaugušajiem īpatņiem, bet tā nav.
Jaunuļiem vairogs ir daudz mazāks,
un pieaugušajiem raksturīgais ļoti lielais veidojums attīstās daudz vēlāk.
TRICERATOPSA GALVASKAUSA ATTĪSTĪBA
Tas nav vienīgais pierādījums,
ka tie tika izmantoti, lai izrādītos riesta laikā.
Vairogu virsma ir ļoti rievota.
Rievās, iespējams, bija nervi un asinsvadi,
kas apgādāja ādu, ar ko vairogi varēja būt pārklāti.
Iespējams, āda bija ļoti koša -
liels laukums, ko dzīvniekam izrādīt potenciālajiem partneriem.
Tagad zinātnieki uzskata,
ka triceratopsu raksturīgākā iezīme tik tiešām bija daudzfunkcionāla.
Ļoti noderīga uzbrukumiem un aizsardzībai...
bet arī ideāli piemērota partneru pievilināšanai.
Tas varētu būt bijis iespaidīgs skats kā draugam, tā ienaidniekam.
Tulkojusi Aija Apse