Dinozaurai viešpatavo planetoje...
DEIVIDAS ATENBOROU PRISTATO
...daugiau nei 150 milijonų metų.
Jie gyveno kone visuose žemės kampeliuose
ir buvo įvairiausių dydžių bei formų.
Kai kurie iš jų buvo išties nepaprasti.
Žinome, kad tireksas buvo stiprus plaukikas,
velociraptoriai buvo klastingi, plunksnuoti medžiokliai,
o kai kurie dinozaurai elgdavosi itin keistai.
Tačiau kone kasdien atrandama kažkas naujo,
ir mes vis daugiau sužinome apie gyvybę šioje planetoje prieš 66 mln. metų.
Šįkart „Prehistoric planet“ seriale
parodysime naujus gyvūnus...
ir pristatysim naujas įžvalgas apie jų partnerių paieškas,
apie iššūkius, kylančius auginant šeimą...
ir jų titaniškas kovas.
Keliaukime į laiką, kai gamta surengė įspūdingiausią pasirodymą.
Žiūrite „Prehistoric Planet 2“.
ŠIAURĖS AMERIKA
Didžiulės vidaus jūros pakrantė,
kone dalijanti Šiaurės Ameriką pusiau.
Čia, pietuose, užėjus atoslūgiui,
pakrantė privilioja milžinus.
Šie alamozaurai yra virš trisdešimties metrų ūgio
ir sveria apie 70 tonų.
Jie - didžiausi dinozaurai žemyne.
Tokie dideli, kad joks plėšrūnas negali jų užpulti.
Kai kurie pasiekia garbaus amžiaus.
Šiam patinui - apie 70 metų.
Tikėtina, kad daugelis bandos narių - jo palikuonys.
Tačiau ilgas jo gyvenimas artėja prie pabaigos.
Didžiulis kūnas ima jo nebeklausyti.
Jis gali neišgyventi iki ryto.
Aušra.
Šie troodontidai užuodė pėdsakus.
Jie skuba ištyrinėti viską, kas nauja...
ypač, jei tai gali būti verta suėsti.
Tačiau ne jų jėgoms perkąsti aštuonių centimetrų storio odą.
Labai apmaudu.
Tiranozauras...
viršiausias Šiaurės Amerikos plėšrūnas.
Su 15 cm ilgio dantimis
praplėšti kietą alamozauro odą - ne bėda.
Gal tireksas ir gali nubaidyti troodontidus,
bet tokio dydžio gaišena netrukus pritraukia grėsmingesnių varžovų.
Kecalkoatlis, milžiniškas pterozauras.
Vienas iš nedaugelio padarų, galinčių mesti iššūkį suaugusiam tiranozaurui.
Vienas smūgis kone dviejų metrų ilgio snapu
galėtų tireksui kainuoti akį.
Nepaisant to, pastarasis, regis, neketina trauktis.
Tačiau antrojo kecalkoatlio pasirodymas...
nusveria svarstykles.
Šiaip ar taip, du snapai - pavojingiau už vieną.
Tireksui padėtis tapo per daug pavojinga.
Į kai kurias kovas neverta net veltis.
Kol kas laimėjo skraidantys milžinai.
Jie greitai prisikemša, kiek telpa.
Bet beveik nėra abejonės, kad tireksas grįš atsiimti savo dalies,
kai pasišalins jo skraidantys varžovai.
Vandenyse, supančiuose Šiaurės Ameriką, yra ir kitų didžiulių grobuonių.
Bet jie varžovų neturi.
Mozazaurai.
Gal jie ir atrodo kaip didžiuliai rykliai,
bet iš tiesų jie - savotiški vandens driežai.
Dėl jų dydžio, greičio ir galingų nasrų
tik labai nedaug vandenyno gyventojų gali nesibaiminti šių medžiotojų.
Meksikos įlankoje mozazauras Globidens ieško
vienos konkrečios rūšies grobio.
Tigrinių amonitų, Sphenodiscus.
Kasmet daugybė moteriškos lyties amonitų pakyla
iš gelmių ir patraukia link kranto.
Visos neseniai susiporavusios, kiekviena nešasi šimtus apvaisintų kiaušinėlių.
Kiaušinėlius reikia padėti seklumoje.
O ten ir laukia mozazauras.
Tigriniai amonitai ir patys yra medžiotojai.
Aptakus profilis ir galingas sifonas leidžia jiems
skrieti vandeniu dideliu greičiu.
Bet tą patį sugeba ir mozazauras.
Globidens turi plačius, apvalainus dantis, lengvai pralaužiančius amonitų kiaukutą
ir išleidžiančius orą, padedantį šiems plūduriuoti.
Netekę oro amonitai bejėgiškai nugrimzta ant dugno.
Kol amonitai nespėjo pasprukti, mozazauras kiek įmanydamas daugiau jų suluošina.
Galiausiai atėjo metas pasistiprinti.
Globidens nugalabijo dešimtis amonitų...
bet net ir tai tik nežymiai paveikia bendrą amonitų skaičių.
Didžioji būrio dalis išgyveno
ir tęsia kelionę link nerštavietės.
Uolėtame čionykščiame jūros dugne yra daug įtrūkių ir plyšių,
idealiai tinkančių brangiesiems amonitų kiaušinėlių maišeliams pritvirtinti.
Po to patelės kiaušinėlius palieka.
Tačiau iš saugiai pakrantės vaikų darželyje įtaisytų
kiaušinėlių išsiris kita karta.
Jūros pakrantės vandenys kupini gyvybės.
Tačiau sausumoje, vos už gerų 150 kilometrų,
nyki tuštuma.
Čia galingi judesiai giliai žemės plutoje pradeda
formuoti Uolinius kalnus.
Didžiuliai kraštovaizdžio pokyčiai atskyrė šį ežerą nuo šalia esančių upių.
Jo vanduo išgaruoja dėl stiprių vėjų ir kaitrios vasaros saulės.
O vandenyje ištirpę mineralai pasiekia toksiškus lygius.
Dažniausiai šis vanduo paprasčiausiai pernelyg nuodingas gerti.
Nepaisant to, šią vietą kasmet lanko įvairiausi gyvūnai.
Styginetta, primityvių ančių giminaičių,
būriai sustoja čia kelionių metu.
Ir jos čia ne vienos.
Čia yra ir dinozaurų.
Pektinodonų šeima. Jie plunksnuoti, bet neskraido.
Jie seka paskui tėvą.
Šiuos dinozaurus ir Styginetta čia pritraukia
keista sezoninė sėkmė.
Musės.
Šių vabzdžių lervos sugeba išfiltruoti nuodingą ežero druską,
todėl jų čia prisiveisia neišmatuojama galybė.
Dabar lervos virsta...
milijonais musių.
Jos - gausus baltymų šaltinis visiems ežero lankytojams.
Pektinodonai - ypač protingi dinozaurai.
Ilgai netrukus jie atranda geriausią būdą musėms gaudyti.
Bet jų tėvas nusitaikė į didesnį laimikį.
Pektinodonai yra ne tik protingi,
bet ir labai įgudę medžiotojai.
Styginetta nenujaučia, kad jis artinasi.
Pavyko.
Gerokai sotesnis maistas šeimai,
ir tuo geriau.
Musės čia bus tik kurį laiką.
Ir dinozaurų šeimyna bus priversta ieškotis ėdesio kitur.
Toliau šiaurėje
vis dar lėtai kyla Uoliniai kalnai.
Kildami jie kuria aukštesnį ir vėsesnį kraštovaizdį,
kuriame veši pušynai.
Atėjus pavasariui tarp medžių nusirita keistas aidas.
Prasidėjo vienų Šiaurės Amerikos
labiausiai apsišarvavusių dinozaurų poravimosi sezonas.
Triceratopsų.
Kasmet šie milžinai gausiai susiburia proskynose.
Patelės atėjo išsirinkti patino.
Virš penkių tonų sveriantys patinai kaunasi ir demonstruoja jėgą.
Šis jaunas patinas, regis, pačiame jėgų žydėjime.
Puikuojasi savo metro ilgio ragais...
ir spalvingu galvos skydu.
Jo ragai atrodo tobuli.
Dar neapgadinti mūšyje.
Tačiau patelei
nesubraižyti ragai gali reikšti potencialią esminę silpnybę.
Patirties stygių.
Šie susibūrimai - esminiai įvykiai triceratopsų gyvenime.
Juose suaugę dinozaurai gauna geriausią progą metuose tapti tėvais.
Ir ne tik jauni bei kupini vilčių.
Trisdešimtmetis patinas, sveriantis apie devynias tonas.
Jei jam ko ir netrūksta,
tai ištisų dešimtmečių patirties.
Gal jis ir senas,
bet dar pakankamai stiprus mesti iššūkį jaunam varžovui, net ir labai pajėgiam.
Ant kortos pastatyta labai daug,
nė vienas nenusiteikęs trauktis.
Veteranas turi kone keturių tonų persvarą...
ir moka ja pasinaudoti.
Jaunuolio ragai jau nebėra tobuli.
Senojo patino kovinė drąsa
aiškiai padarė šiai patelei įspūdį.
Pralaimėtojui poravimosi sezonas baigėsi.
Tačiau naujai įgyti kovos randai galbūt pritrauks patelę
kitą kartą, kai banda čia susirinks poruotis.
Žolėdžiams dinozaurams, tokiems kaip triceratopsai,
neaprėpiami miškai, dengiantis didelę Šiaurės Amerikos dalį, siūlo daug maisto
ištisus metus.
Tačiau tiems, kurie gyvena šaltoje tolimoje Amerikos šiaurėje,
ėdesio rasti daug sunkiau.
Čia, poliariniame rate,
tris mėnesius metuose saulė beveik nepakyla.
Kai po ilgos žiemos galiausiai grįžta šiluma...
plunksnuoti ornitomimai skuba tuo pasinaudoti.
Šie greitakojai keliautojai yra vieni greičiausių bėgikų tarp dinozaurų.
Ieškodami šviežių augalų, jie gali įveikti didžiulius atstumus.
Jie tokie greiti, kad plėšrūnams juos labai sunku sugauti.
Po sunkios žiemos
ši nanukzauro patelė privalo greitai ką nors sumedžioti.
Mažesnė tirekso giminaitė, bet judresnė ir, svarbiausia, greitesnė.
Nėra kur pasislėpti, todėl užpulti netikėtai neįmanoma.
Tad ji nusprendžia sukelti paniką.
Reikia išsirinkti vienintelį taikinį...
ir jo nepaleisti.
Greitas ornitomimų spurtas suteikia jiems pranašumą.
Kiekviena nepavykusi medžioklė išnaudoja dar daugiau brangios energijos...
ir stumia patelę į bado gniaužtus.
Gal ir atėjo pavasaris,
bet taip toli šiaurėje lediniai vėjai gali greitai numušti temperatūrą.
Sniego šuorai ir uolėta atodanga galėtų suteikti nanukzauro patelei antrą progą.
Dabar ją sunkiau pastebėti.
Kiekvienas į priekį pasistūmėtas centimetras priartina ją prie sėkmės.
Ji išsirenka taikinį.
Šis laimikis - ne tik jai.
Ji - motina.
Šviežia mėsa jos jaunikliams.
Galbūt pirmą kartą per daugelį savaičių.
Jei nori, kad mažyliai augtų sveiki,
ji turės vėl ir vėl pakartoti šios dienos sėkmę.
Kol jaunikliai pakankamai užaugs, kad galėtų prisijungti prie jos medžioklėje
ir, galiausiai, pasirūpinti savimi patys.
Čia, šiame nuošaliame ir, ko gero, atšiauriausiame
Šiaurės Amerikos žemyno pakraštyje,
prieš 66 milijonus metų.
„PREHISTORIC PLANET“ ATSKLEIDĖ
KODĖL TRICERATOPSAI TURI SKYDĄ?
Tai viena iš dramatiškiausių kaukolių mūsų priešistorinėje planetoje.
Ji - žolėdžio dinozauro, vadinamo triceratopsu.
Šį dinozaurą iškart galima pažinti
dėl didžiulio skydo ant pakaušio.
Bet praėjus 140 metų po pirmosios fosilijos suradimo,
mokslininkai vis dar svarsto:
„Kam reikalingas skydas?“
Tai didžiuliai dariniai,
taigi, jie sudaryti iš didelio kiekio kaulų ir audinių...
PROFESORIUS POLAS BARETAS GAMTOS ISTORIJOS MUZIEJUS
...taip pat reikėjo stiprių raumenų šiems dariniams išlaikyti.
Visa tai reiškia, kad šios ypatybės labai svarbios
gyvūno gyvenimo būdui.
Bet kaip?
Sužalojimų žymės ant triceratopso fosilijos byloja,
kad skydai buvo svarbūs ginantis ir puolant.
Matome kaukolės pakitimus...
DR. SIUZANA MEIDMENT GAMTOS ISTORIJOS MUZIEJUS
...tose vietose, kur kaukolė buvo pažeista ir vėliau sugijo.
Taip pat matome, kur grobuonis išplėšė skydo gabalą.
Tai rodo, kad matome kažkokią gynybinę struktūrą.
Tačiau istorija tuo nesibaigia.
Gali būti, kad skydas buvo reikalingas būsimiems partneriams pritraukti.
Matome, kad šiuo metu gyvenančių gyvūnų
ataugos, tokios kaip ragai, rodo, kokie jie sveiki,
ir kuris iš jų yra geras kandidatas pradėti daug atžalų.
Kalbant apie briedžius,
patinai su dideliais ragais yra patrauklesni.
Jie gyvybiškai svarbūs, briedžiui pasiekus lytinę brandą.
Ar tas pats principas galioja ir triceratopsų skydui?
Jei skydas būtų skirtas tik gynybai,
tada tikėtumėmės, kad jauniklių skydai būtų
taip pat išsivystę, kaip suaugusiųjų, bet taip nėra.
Matome, kad jauniklių skydai daug mažesni,
ir jie neišsivysto į labai didelius darinius,
kokius turi suaugusieji, iki daug vėlyvesnio laiko.
TRICERATOPSO KAUKOLĖS VYSTYMASIS
Tai ne vienintelis įrodymas,
kad skydai buvo pasitelkiami kaip seksualinė vilionė.
Skydų paviršius giliai išvagotas.
Tose vagose greičiausiai buvo nervai ir kraujagyslės,
aprūpindavusios krauju odą, dengiančią skydą.
Jis galėjo būti labai ryškus,
didelė išorinė gyvūno dalis, demonstruojama potencialiam partneriui.
Mokslininkai dabar mano,
kad geriausiai žinoma triceratopso kūno dalis buvo universali.
Labai pravarti puolant ir ginantis...
bei idealiai tinkanti partneriui privilioti.
Toks vaizdas turėjo kelti pagarbią baimę tiek draugui, tiek priešui.
Išvertė Sandra Siaurodinė