דינוזאורים שלטו בכדור הארץ...
בהגשת דיוויד אטנבורו -
במשך יותר מ-150 מיליון שנה.
הם אכלסו כמעט כל פינה של הגלובוס
ועטו כמעט כל גודל וצורה שניתן להעלות על הדעת.
חלקם היו באמת יוצאים מן הכלל.
כיום אנו יודעים שטי-רקס היה שחיין חזק,
שהוולוצירפטורים היו ציידים מנוצים ערמומיים
ושחלק מהדינוזאורים התנהגו באופנים ביזאריים ביותר.
אך עובדות חדשות שמתגלות כמעט מדי יום ביומו
מלמדות אותנו עוד על החיים בכדור הארץ לפני 66 מיליוני שנה.
בפרק זה של Prehistoric Planet,
אנו חושפים בעלי חיים חדשים...
ותובנה חדשה על מסעם למציאת בני זוג.
האתגרים שעולים מגידול משפחה...
והקרבות המרים שלהם.
מסע לתקופה שבה הטבע הציג את המופע הכי מרשים שלו.
זה Prehistoric Planet 2.
אמריקה הצפונית -
חוף הים היבשתי הגדול
שכמעט חוצה את אמריקה הצפונית לשניים.
כאן בדרום, בשעות השפל,
ענקים נוהים אל קו החוף.
אורכם של אלמוזאורים אלה כ-30 מטר
ומשקלם 80 טונות.
אלה הדינוזאורים הגדולים ביבשת.
ענקיים כל כך, שאף טורף לא יכול להם.
חלקם חיים עד גיל מופלג.
גילו של זכר זה כ-70 שנה.
ככל הנראה רבים בעדר הם צאצאיו.
אך חייו הארוכים קרבים כעת לקיצם.
גופו העצום מתחיל לבגוד בו.
ייתכן שלא יראה את אור היום.
שחר.
טרודונים אלה קלטו ניחוח כלשהו.
הם נחפזים לחקור כל דבר חדש...
במיוחד אם הוא עשוי להיות ראוי למאכל.
אולם אין בכוחם לכרסם עור בעובי כ-7.5 ס"מ.
מתסכל מאוד.
טירנוזאורוס רקס...
הטורף מספר אחת באמריקה הצפונית.
בשיניו, שאורכן כ-15 ס"מ,
הוא משסף ללא קושי את עורו הנוקשה של אלמוזאורוס.
טי-רקס יכול אולי להציק לטרודונים,
אך גווייה בגודל כזה מושכת אליה במהרה תחרות מאיימת יותר.
קוואצלקואטלוס, פטרוזאורוס ענקי.
אחד מהיצורים המעטים שיקראו תיגר על טירנוזאורוס בוגר.
מכה אחת של המקור שלו, שאורכו יותר מ-1.80 מ',
יכולה בנקל לעלות לטי-רקס באחת מעיניו.
אף על פי כן, נראה שאין בכוונתו לסגת.
אולם בואו של קוואצלקואטלוס נוסף...
מטה את הכף.
בסופו של דבר, שני מקורות הם קטלניים יותר מאחד.
הטי-רקס נמצא כעת במצב מסוכן מדי.
יש קרבות שפשוט לא שווה להסתכן בהם.
לפי שעה, הענקים המעופפים ניצחו.
הם נחפזים לאכול כפי יכולתם.
אך כמעט בטוח שהטי-רקס יחזור לתבוע את חלקו
לאחר שיריביו המעופפים יסתלקו.
במים המקיפים את אמריקה הצפונית חיים טורפי ענק נוספים.
אך להם אין מתחרים.
מוזזאורים.
הם אולי נראים כמו כרישי ענק,
אך למעשה הם סוג של לטאות מים.
בגלל גודלם, מהירותם והמלתעות החזקות שלהם,
מעטים היצורים באוקיינוס שאינם מאיומים ע"י ציידים אלה.
במפרץ מקסיקו, מוזזאור גלובידנס זה מחפש
טרף מסוג אחד מסוים.
אמוניטים טיגריים, ספינודיסקוס.
בכל שנה להקות ענק של נקבות עולות
ממי מעמקים ונעות לכיוון החוף.
כולן הזדווגו לאחרונה וכעת נושאות בגופן מאות ביצים מופרות.
את הביצים יש להטיל במים רדודים.
ובדיוק שם ממתין המוזזאור.
אמוניטים טיגריים הם ציידים בעצמם.
השילוב של פרופיל צר וזורם וסיפון עוצמתי מאפשר להם
לנוע במים במהירות רבה.
אך גם המוזזאור יכול.
לגלובינדס יש שיניים רחבות ומעוגלות שמבקעות בקלות את הקונכייה של האמוניטים,
ובכך משחררות את האוויר שמאפשר להם לצוף.
בלעדיו הם שוקעים בחוסר אונים לקרקעית הים.
לפני שיספיקו האמוניטים להימלט, המוזזאור מנטרל רבים מהם ככל שיוכל.
סוף סוף, זמן לזלול.
אומנם הגלובידנס הרג עשרות...
אך אפילו לזה יש השפעה מועטה על מספרם הכולל של האמוניטים.
מרבית הלהקה ניצלה
וממשיכה במסעה לאזורי ההשרצה.
בקרקעית הים הסלעית יש סדקים ונקיקים רבים,
מקומות אידיאליים להטמנת שקי הביצים היקרים של האמוניטים.
ואז הנקבות נוטשות אותם.
אך בתינוקיית החוף הבטוחה
יולידו ביצים אלה את הדור הבא.
מימי החופים האלה שוקקי חיים.
ואולם על היבשה, רק כמה מאות קילומטרים משם,
שממה.
כאן, תנועות חזקות בעומק קרום כדור הארץ מתחילות
להצמיח את הרי הרוקי.
שינויי הנוף העצומים ניתקו את האגם הזה מנהרות סמוכים.
מימיו מתאדים ברוחות החזקות ובשמש הקיץ היוקדת.
והמינרלים שהתמוססו בהם מתחילים להתקרב לרמות רעילות.
לרוב החיות מים אלה פשוט רעילים מדי לשתייה.
ובכל זאת, מדי שנה בשנה פוקדים את המקום הזה שלל בעלי חיים.
להקות של סטיגינטה,
קרוב פרימיטיבי של הברווזים, עוצרות כאן בנדודיהן.
והם לא לבדם.
גם דינוזאורים יש כאן.
משפחה של פקטינודונים. יש להם נוצות אך אינם מעופפים.
והם הולכים בעקבות אביהם.
גם דינוזאורים אלה וגם הסטיגינטה נוהים לכאן
בעקבות אוצר עונתי מוזר.
זבובים.
הזחלים של חרקים אלה מסוגלים לסנן את המלחים הרעילים של האגם
וכתוצאה, הם משגשגים בכמויות ענק.
כעת הם בוקעים כזבובים בוגרים...
במיליונים.
הם משמשים מקור עשיר ושופע של חלבונים לכל המבקרים באגם.
פקטינודון הוא דינוזאור נבון במיוחד.
לא דרוש לו זמן רב כדי למצוא את הדרך הטובה לאיסוף זבובים.
אך אביהם שם עין על שלל גדול יותר.
פקטינודונים אינם רק נבונים,
הם גם ציידים מיומנים מאוד.
הסטיגינטה אינם ערים לבואו.
הצלחה.
ארוחה דשנה יותר למשפחה,
וטוב שכך.
הזבובים יישארו כאן פרק זמן מוגבל,
ומשפחת הדינוזאורים תיאלץ למצוא מזון במקומות אחרים.
צפונה משם,
הרי הרוקי עדיין צומחים לאיטם.
ועל הדרך הם יוצרים נופים גבוהים וצוננים יותר
שיערות של עצי אורן משגשגים בהם.
בבוא האביב, קריאות מוזרות מהדהדות בין העצים.
הגיעה עונת ההזדווגות
של אחד ממיני הדינוזאורים החמושים ביותר באמריקה הצפונית.
טריצרטופס.
בכל שנה, רבים מהענקים האלה מתאספים בקרחות יער.
הנקבות באו לבחור בני זוג.
הזכרים, שמשקלם שש טונות, מתגוששים ומפגינים את כוחם.
זכר צעיר זה נראה בכושר מצוין.
הוא מתפאר בקרניו המרהיבות שאורכן כמטר אחד...
ובצווארון הססגוני שלו.
הקרניים שלו נראות מושלמות.
טרם ניזוקו מלחימה.
אולם בעיני הנקבה,
היעדר בלאי ושחיקה עלול לרמוז על קיומה של חולשה גורלית.
חוסר ניסיון.
מפגשים אלה הם אירועים בעלי חשיבות מכרעת בחיי הטריצרטופסים.
הם מספקים את ההזדמנות הטובה ביותר בשנה כולה לבוגרים להפוך להורים.
ולא רק צעירים מבטיחים נוכחים כאן היום.
זכר בן 30 שוקל יותר מ-10 טונות.
אם יש דבר אחד באמתחתו,
אלה עשרות שנים של בלאי ושחיקה.
אולי הוא זקן,
אך הוא עדיין חזק דיו כדי לקרוא תיגר על יריב צעיר, כשיר ככל שיהיה.
הסכנות רבות,
ואף אחד מהם אינו מוכן לסגת.
הוותיק נהנה מיתרון של ארבע טונות על יריבו...
ומהמיומנות להפיק תועלת מכך.
הקרניים של הצעיר שוב אינן מושלמות.
נראה כי כוח הלחימה של הזכר הבוגר
הותיר רושם רב על נקבה זו.
מבחינת המפסיד, תמה עונת ההזדווגות.
ואולם ייתכן שיהיה די בצלקות הקרב החדשות שלו כדי למשוך נקבה
בפעם הבאה שיתאספו כאן העדרים כדי להזדווג.
לדינוזאורים אוכלי צמחים, כמו טריצרטופסים,
היערות הגדולים, המכסים שטחים נחרבים באמריקה הצפונית, מציעים שפע של מזון
לאורך כל השנה.
אך לאלה החיים בצפון הרחוק הקר של יבשת אמריקה,
קשה הרבה יותר למצוא מזון.
כאן בתוך החוג הארקטי,
שלושה חודשים בשנה השמש בקושי זורחת.
כשחום השמש שב לבסוף בתום החורף הארוך,
אורניתומימוסים מכונפים אצים לנצלו.
הנוודים קלי הרגליים נמנים עם האצנים המהירים ביותר מכל הדינוזאורים.
בכוחם לגמוע מרחקים עצומים בחיפוש אחר צמחייה טרייה.
כה מהירים הם, עד שלטורפים קשה מאוד לתפוס אותם.
בתום חורף קשה,
נאנוקזאורוסית זו חייבת לצוד משהו בקרוב.
היא קרובה קטנה יותר של טי-רקס, אך קלת תנועה ומהירה הרבה יותר.
אין היכן להסתתר, ולכן מתקפת פתע אינה אפשרית.
במקום זאת היא בוחרת לחולל תבהלה.
עליה לבחור מטרה אחת...
ולדבוק בה.
המאוצים של האורניתומימוס מקנים לו יתרון קל.
כל ציד כושל מכלה עוד אנרגיה יקרה...
ומקרב אותה עוד יותר לגוויעה מרעב.
אומנם הגיע האביב,
אך הרוחות המקפיאות של הצפון הרחוק יכולות להוריד את הטמפרטורות במהירות.
מטחי שלג וקרקע סלעית עשויים לתת לנאנוקזאורוסית הזדמנות שנייה.
כעת קשה יותר להבחין בה.
כל סנטימטר קדימה מקרב אותה להצלחה.
היא בוחרת את מטרתה.
השלל לא נועד לה בלבד.
היא אם.
בשר טרי לצאצאיה.
אולי לראשונה מזה שבועות רבים.
כדי שגוזליה ישגשגו,
יהיה עליה לשחזר את ההצלחה של היום פעמים רבות.
עד שצאצאיה יהיו בוגרים דיים כדי להצטרף אליה לציד
ובסופו של דבר לדאוג לעצמם.
כאן, באזור הנידח ואולי המאתגר ביותר
של יבשת אמריקה הצפונית,
לפני 66 מיליון שנה.
הכוכב הפרה-היסטורי: חשיפה -
למה יש לטריצרטופס צווארון? -
זו אחת הגולגולות הדרמטיות ביותר מהכוכב הפרה-היסטורי שלנו.
היא שייכת לדינוזאור אוכל צמחים בשם טריצרטופס.
ניתן לזהות דינוזאור זו מיד
לפי הצווארון המסיבי שעל עורפו.
אך 140 שנה אחרי מציאת המאובן הראשון,
המדענים עדיין שואלים,
"למה שימש הצווארון?"
הם היו מבנים עצומים,
כך שזו השקעה אדירה בעצמות וברקמות...
פרופ' פול בארט מוזיאון לתולדות הטבע -
וגם במאמץ של השרירים להחזיק מבנים אלה.
כל ההשקעה הזאת מעידה שמבנים אלה כנראה חשובים מאוד
לאורח החיים של החיה.
אבל איך?
ראיות לפציעה במאובנים של טריצרטופס רומזות על כך
שהצווארונים היו חשובים להגנה וללחימה.
אפשר לראות נגעים על הגולגולת...
ד"ר סוזנה מיידמנט מוזיאון לתולדות הטבע -
שהם אזורים שבהם הגולגולת ניזוקה והחלימה.
אפשר לראות גם היכן טורף נגס בצווארון.
אולי זה מצביע על כך שמדובר בסוג כלשהו של מבנה הגנתי.
אבל זה לא סוף הסיפור.
אפשרות אחרת היא שהצווארון נועד למשוך בנות זוג פוטנציאליות.
אנחנו רואים גם בבעלי חיים עכשוויים
שמבנים כמו קרניים מעידים על בריאות איתנה
ומי יהיה מועמד טוב להולדת צאצאים רבים.
אצל אייל קורא,
הקרניים הגדולות הופכות את הזכר למושך יותר.
צורך השעה בהגיעו לבשלות מינית.
הייתכן שהדבר חל גם על הצווארון של הטריצרטופס?
אילו נועד להגנה בלבד,
היינו מצפים לראותו מתפתח
לאותם ממדים אצל צעירים ואצל בוגרים, אבל זה לא מה שקורה.
אנו רואים שהוא קטן בהרבה אצל צעירים
ולא ממש מתפתח למבנה הגדול
של הבוגרים עד שלב מאוחר בהרבה.
התפתחות הגולגולת של הטריצרטופס -
זו לא הראיה היחידה
לכך שהם שימשו להפגנת מיניות.
על פני השטח של הצווארונים יש חריצים רבים.
ככל הנראה החריצים מכילים עצבים וכלי דם
שמספקים דם לעור שצומח על הצווארון.
ייתכן שהוא היה צבוע בצבעים עזים,
משטח גדול שהזכר התפאר בו מול בנות זוג פוטנציאליות.
מדענים מאמינים כעת
שהמאפיין המוכר ביותר של הטריצרטופס היה באמת רב-תכליתי.
שימושי מאוד לתקיפה ולהגנה...
אך גם אידיאלי למשיכת בנות זוג.
זה היה מראה מעורר יראת כבוד מאוד בעיני ידיד או בעיני אויב.
תרגום: גלית אקסלרד