Dinosaurukset hallitsivat planeettaamme...
KERTOJANA DAVID ATTENBOROUGH
...yli 150 miljoonan vuoden ajan.
Niitä oli lähes kaikissa Maan kolkissa.
Ne olivat erikokoisia ja -muotoisia.
Osa oli todella erikoislaatuisia.
Tiedämme, että Tyrannosaurus rex oli hyvä uimari,
Velociraptorit olivat ovelia höyhenpeitteisiä saalistajia,
ja osa dinosauruksista käyttäytyi hyvin omituisesti.
Lähes päivittäin tehdään uusia löytöjä,
jotka kertovat 66 miljoonan vuoden takaisesta elämästä planeetallamme.
Prehistoric Planet -
esittelee nyt uusia eläimiä -
ja tuoreen näkemyksen niiden parinvalinnasta,
perheestä huolehtimisen haasteista -
ja suurieleisistä taisteluista.
Matkustamme aikakauteen, joka tarjoaa todellisia jännitysnäytelmiä.
Tämä on Prehistoric Planet 2.
Pohjois-Amerikan lähes kahtia jakavan suuren sisämeren rannikko.
Kun nousuvesi saapuu tänne etelään,
jättiläiset tulevat rantaan.
Alamosaurukset ovat noin 30-metrisiä -
ja painavat yli 70 tonnia.
Ne ovat tämän mantereen suurimpia dinosauruksia.
Suuri koko suojelee niitä petojen hyökkäyksiltä.
Osa elää hyvin vanhoiksi.
Tämä uros on noin 70-vuotias.
Monet lauman jäsenet ovat todennäköisesti sen jälkeläisiä.
Sen pitkä elämä on kuitenkin päättymässä.
Suuri keho ei enää toimi kuten ennen.
Se ei ehkä selviydy yön yli.
Aamu koittaa.
Troodontidaet ovat saaneet vainun.
Ne kiirehtivät tutkimaan kaikkea uutta.
Etenkin syömisen arvoista.
Niiden hampaat eivät kuitenkaan pysty noin kahdeksan sentin paksuiseen nahkaan.
Miten turhauttavaa.
Tyrannosaurus rex.
Pohjois-Amerikan suurin peto.
Noin 15-senttiset hampaat -
repivät alamosauruksen nahan helposti.
Tyrannosaurus rex onnistuu hätyyttämään troodontidaet matkoihinsa.
Kookas ruho houkuttelee kuitenkin pian paikalle vahvempia vastustajia.
Quetzalcoatlus on jättimäinen lentolisko.
Yksi harvoista otuksista, joka uskaltaa haastaa aikuisen tyrannosauruksen.
Yksi 180-senttisen nokan sivallus -
voisi helposti viedä silmän Tyrannosaurus rexiltä.
Tyrannosaurus ei kuitenkaan näytä perääntyvän.
Paikalle saapuu toinenkin Quetzalcoatlus.
Se muuttaa tilanteen.
Kaksi nokkaa ovat suurempi uhka.
Tyrannosaurus rex vetäytyy vaarallisesta tilanteesta.
Jotkin taistelut ovat liian vaarallisia.
Lentävät jättiläiset voittivat tällä kerralla.
Ne syövät ruhoa ahnaasti.
Tyrannosaurus rex palaa kuitenkin vaatimaan osaansa,
kun vastustajat ovat lähteneet.
Pohjois-Amerikkaa ympäröivissä vesissä on muitakin suuria petoja.
Niillä ei kuitenkaan ole kilpailijoita.
Mosasaurukset.
Ne näyttävät suurilta haikaloilta -
mutta ovat vesiliskoja.
Nämä pedot ovat kookkaita, nopeita ja vahvaleukaisia.
Vain harvat otukset pääsevät niiltä turvaan.
Mosasauruksiin kuuluva Globidens etsii Meksikonlahdella -
tiettyä saalista.
Raidallisia Sphenodiscus-ammoniitteja.
Suuret naarasparvet nousevat vuosittain pintaan -
syvistä vesistä ja liikkuvat rannikkoa kohden.
Kullakin vastikään paritelleella naaraalla on satoja hedelmöittyneitä munia.
Ne on vietävä mataliin vesiin.
Mosasaurus vaanii juuri siellä.
Raidalliset ammoniitit ovat itsekin petoja.
Linjakkaan muodon ja tehokkaan sifonin ansiosta -
ne pystyvät liikkumaan vedessä hyvin nopeasti.
Mutta niin pystyy mosasauruskin.
Globidensin leveät ja pyöreäkärkiset hampaat rikkovat ammoniitin kuoren -
ja vapauttavat ilman, jonka ansiosta ammoniitit kelluvat.
Kuoren puhjettua ne vajoavat avuttomina meren pohjaan.
Mosasaurus puhkaisee monia ammoniitteja, vaikka ne pyrkivät pakoon.
On aika käydä syömään.
Globidens on tappanut kymmeniä ammoniitteja.
Vaikutus ammoniittien kokonaismäärään on kuitenkin häviävän pieni.
Suurin osa parvesta selviytyy -
ja jatkaa matkaansa kutuvesiin.
Kallioisessa merenpohjassa on paljon rakoja ja halkeamia.
Ne ovat ihanteellisia paikkoja ammoniittien arvokkaille munasäkeille.
Naaraat jättävät ne ja poistuvat.
Munat ovat turvassa rannikon suojassa,
ja niistä syntyy uusi ammoniittien sukupolvi.
Rannikkovedet ovat täynnä elämää.
Mantereella noin 150 kilometrin päässä -
on kuitenkin autiota.
Liikehdintä syvällä maan kuoressa alkaa synnyttää -
Kalliovuoria.
Maisema on muuttunut täysin, ja järvi on jäänyt eristyksiin joista.
Voimakkaat tuulet ja kesäauringon paiste saavat veden haihtumaan.
Veteen vapautuu paljon toksisia mineraaleja.
Vesi on suurimmalle osalle eliöistä liian myrkyllistä juotavaksi.
Siitä huolimatta tänne kerääntyy joka vuosi monenlaisia eläimiä.
Styginettaparvet -
pysähtyvät tänne matkoillaan. Ne ovat sorsien kaukaisia sukulaisia.
Ne eivät ole yksin.
Täällä on myös dinosauruksia.
Pectinodoneja. Ne eivät osaa lentää, mutta niillä on höyhenpeite.
Isä johdattaa perhettään.
Dinosaurukset ja Styginettat saapuvat paikalle -
harvinaisen kausiluonteisen aarteen takia.
Kärpästen.
Näiden hyönteisten toukilla on kyky suodattaa järviveden myrkylliset suolat,
ja laji pääsee lisääntymään räjähdysmäisesti.
Niistä kuoriutuu nyt aikuisia.
Kärpäsiä on miljoonittain.
Järvelle saapuneet saavat niistä runsasproteiinisen ravinnonlähteen.
Pectinodon on hyvin älykäs dinosauruslaji.
Ne keksivät nopeasti parhaan tavan kerätä kärpäsiä.
Isä on kuitenkin huomannut suuremman saaliin.
Pectinodon on hyvin älykäs -
ja taitava saalistaja.
Styginettat eivät huomaa sen lähestyvän.
Se onnistui.
Perhe saakin runsaan aterian.
Hyvä niin.
Kärpäsiä on saatavilla vain tiettynä aikana.
Dinosaurusperheen on etsittävä ruokaa muualta.
Kauempana pohjoisessa -
Kalliovuoret kohoavat vähitellen korkeuksiin.
Niiden korkeille rinteille syntyy viileämpi ilmasto,
jossa kukoistavat suuret mäntymetsät.
Kevään tullen oudot kutsut kaikuvat metsän siimeksessä.
On parittelun aika.
Pohjois-Amerikan raskaimmin aseistetut dinosaurukset ryhtyvät toimeen.
Triceratops.
Metsäaukioille kokoontuu joka kevät suuri määrä jättiläisiä.
Naaraat ovat tulleet valitsemaan parittelukumppanin.
Lähes viiden ja puolen tonnin painoiset urokset näyttävät voimiaan.
Nuori uros näyttää olevan huippukunnossa.
Se esittelee metrin pituisia sarviaan -
ja värikästä kaulustaan.
Sarvet ovat täydelliset.
Niitä ei ole koeteltu tappeluissa.
Naaraan näkökulmasta -
ruhjeettomat sarvet voivat kuitenkin kertoa ratkaisevasta heikkoudesta.
Kokemuksen puutteesta.
Nämä kokoontumiset ovat tärkeitä Triceratopseille.
Ne tarjoavat täysikasvuisille yksilöille parhaan mahdollisuuden jatkaa sukua.
Paikalla ei ole pelkästään toiveikkaita nuoria.
Tämä 30-vuotias uros painaa yli yhdeksän tonnia.
Se on kartuttanut kokemusta taisteluista -
vuosikymmenien ajan.
Se on vanha -
mutta pystyy yhä haastamaan nuoren kilpakumppanin.
Panokset ovat korkeat.
Kumpikaan ei halua perääntyä.
Konkari on noin kolme ja puoli tonnia painavampi.
Se osaa myös hyödyntää painoaan.
Nuorukaisen sarvet eivät ole enää täydelliset.
Vanhan uroksen taistelutaidot -
ovat tehneet vaikutuksen tähän naaraaseen.
Häviäjän parittelukausi loppui lyhyeen.
Taistelun aiheuttamat ruhjeet voivat kuitenkin houkutella naaraan,
kun lauma kerääntyy parittelemaan seuraavan kerran.
Triceratops ja muut kasvinsyöjädinosaurukset -
löytävät paljon herkkuja Pohjois-Amerikan suurista metsistä -
koko vuoden ajan.
Amerikan mantereen pohjoisimmassa kolkassa elävien -
on kuitenkin taisteltava selviytyäkseen.
Pohjoisella napapiirillä -
aurinko nousee hädin tuskin kolmeen kuukauteen.
Kun se alkaa vihdoin lämmittää pitkän talven jälkeen,
höyhenpeitteiset Ornithomimukset käyttävät tilanteen hyödykseen.
Nämä vikkelät vaeltajat ovat nopeimpia dinosauruksia.
Ne voivat kulkea pitkiä matkoja löytääkseen tuoreita kasveja.
Petojen on hyvin vaikea saalistaa näitä pikajuoksijoita.
Karun talven jälkeen -
naaraspuolisen Nanuqsauruksen on löydettävä saalis nopeasti.
Se on Tyrannosaurus rexin sukulainen mutta pienempi, ketterämpi ja nopeampi.
Piilopaikkojen puuttuessa yllätyshyökkäys ei ole mahdollinen.
Naaras turvautuu paniikin voimaan.
Se valitsee yksittäisen kohteen,
jota se seuraa herkeämättä.
Ornithomimukset pyrähtävät karkuun tarpeeksi nopeasti.
Saalistuksen epäonnistuminen kuluttaa paljon arvokasta energiaa.
Naaras on vaarassa nääntyä nälkään.
Keväästä huolimatta -
jäätävät tuulet saavat lämpötilan laskemaan näin kaukana pohjoisessa.
Lumikuuro voi tarjoa Nanuqsaurukselle uuden mahdollisuuden kallionkielekkeellä.
Sitä on nyt vaikeampi huomata.
Jokainen pikku askel vie sen lähemmäksi onnistumista.
Naaras valitsee uhrinsa.
Palkinnosta pääsevät nauttimaan muutkin.
Naaraalla on poikasia.
Se tarjoaa nuorille tuoretta lihaa.
Ehkä ensimmäisen kerran viikkoihin.
Poikaset selviytyvät vain,
jos naaras onnistuu jatkossakin kerta toisensa jälkeen.
Poikasten kasvettua ne auttavat emoaan saalistuksessa,
kunnes ne selviytyvät yksin.
Tässä kaukaisimmassa ja ehkä myös haasteellisimmassa -
Pohjois-Amerikan mantereen kolkassa 66 miljoonaa vuotta sitten.
MIKSI TRICERATOPSILLA OLI KAULUS?
Tämä on yksi esihistoriallisen aikakauden vaikuttavimmista kalloista.
Se on Triceratopsin, joka oli kasvinsyöjädinosaurus.
Tämän dinosauruksen tunnistaa heti -
pään takaosassa olevasta suuresta kauluksesta.
Ensimmäinen lajin fossiili löydettiin 140 vuotta sitten,
mutta tutkijat miettivät yhä,
mikä kauluksen tehtävä oli.
Kaulus on suuri.
Siinä on paljon luuta, kudosta...
PROFESSORI
...ja kannattelevia lihaksia.
Rakenteen laajuus merkitsee, että sillä on tärkeä tehtävä -
dinosauruksen elämässä.
Mutta mikä?
Triceratopsien fossiileiden vammoista ollaan päätelty,
että kaulukset olivat tärkeitä puolustautumisessa ja taistelussa.
Kallossa näkyy jälkiä...
TOHTORI
...parantuneista vammoista.
Näemme kauluksessa myös kohtia, joista peto on purrut palasen.
Se voi olla osoitus kauluksen merkityksestä puolustautumisessa.
Tarina ei kuitenkaan pääty tähän.
Yksi mahdollisuus on, että kauluksella houkuteltiin parittelukumppaneita.
Nykyeläimillä kehon rakenteet,
kuten esimerkiksi sarvet, kertovat niiden hyvästä kunnosta -
ja lisääntymiskyvystä.
Hirviurosten -
suuret sarvet lisäävät niiden vetovoimaa.
Se on elintärkeää, kun hirvi saavuttaa sukukypsyyden.
Voisiko Triceratopsin kauluksella olla sama tehtävä?
Käyttö puolustautumisessa -
saisi todennäköisesti kauluksen kehittymään -
täyteen kokoonsa jo poikasilla, mutta niin ei ole.
Poikasten kaulukset ovat paljon pienempiä.
Ne kasvavat hyvin suuriksi -
vasta aikuisilla.
TRICERATOPSIN KALLON KEHITTYMINEN
Tämä ei ole ainoa todiste -
kauluksen tehtävästä parittelumenoissa.
Kaulusten pinnat ovat hyvin uurteisia.
Uurteissa oli todennäköisesti hermoja ja verisuonia,
jotka olivat yhteydessä kauluksen nahkaan.
Nahka oli ehkä hyvin kirkasvärinen,
ja eläin esitteli laajaa pintaa mahdollisille kumppaneille.
Tutkijat uskovat nykyisin,
että Triceratopsin kehon tunnetuimmalla osalla oli monta tehtävää.
Siitä oli hyötyä hyökätessä ja puolustautuessa,
mutta se oli myös ihanteellinen kumppanin houkuttelemiseen.
Näky herätti varmasti sekä ystävän että vihollisen kunnioituksen.
Tekstitys: Liisa Sippola