Dinosaurier härskade över jorden
i över 150 miljoner år.
De levde i alla världens hörn
och fanns i alla former och storlekar man kan föreställa sig.
Somliga var ytterst märkvärdiga.
Numera vet vi att T. rex var en duktig simmare,
Velociraptorer var listiga, befjädrade jägare
och att vissa dinosaurier uppvisade bisarra beteenden.
Men nya upptäckter görs hela tiden,
och de berättar mer om livet på vår planet för 66 miljoner år sedan.
Denna gång i Prehistoric Planet avslöjar vi nya djur...
...och nya inblickar i deras jakt på en partner...
...utmaningarna som en familj medför...
...och deras väldiga drabbningar.
Res tillbaka till naturens största skådespel.
Det här är Prehistoric Planet 2.
Havet.
Den största livsmiljön på vår förhistoriska planet...
...och hem till ett av de största rovdjuren som någonsin levt...
...en enorm mosasaurie.
Men alla mosasaurier är inte blodtörstiga monster på 15 meter.
I detta rev gömmer sig en Phosphorosaurus.
Hon är också en mosasaurie.
En av de minsta – mindre än tre meter.
Om dagen gömmer hon sig från faror.
Men en eller två gånger i timmen måste hon ta ett andetag.
Precis som sina släktingar andas hon luft.
Hon är liten i jämförelse med de största mosasaurierna.
Men hon är också ett farligt rovdjur.
Och hon gömmer sig inte alltid i skuggorna.
När tiden är inne blir hon en jägare.
Och det är när solen går ner.
När mörkret faller förvandlas hennes undervattensvärld.
Nu börjar miljarder med varelser resa sig ur djupen för att äta vid ytan.
Jordens största massmigration sker i nattsvarta förhållanden
och kan bara ses med speciella nattkameror.
De mest spektakulära kvällsgästerna är en slags prickfisk.
Deras svaga, spöklika sken bildas av kemiska reaktioner i kroppen.
Denna bioluminiscens kan förvirra rovdjur.
Och underifrån låter skenet dem smälta in
och gömma sig mot den månbelysta havsytan.
Men de kan inte gömma sig från en Phosphorosaurus.
Hennes ögon är förhållandevis störst av alla mosasaurier.
Det låter henne se genom illusionen och urskilja sitt byte.
Vid soluppgången har stimmet redan återvänt till djupet.
Vår Phosphorosaurus måste också återvända till sitt dagliga gömställe.
De största mosasaurierna är på jakt igen.
Hon får vänta till skymningen innan hon kan jaga tryggt igen.
Om dagen erbjuder havet möjligheter för en annan slags jägare.
I Nordamerikas varma, grunda hav
är stimmen nästan lika stora som de nattliga prickfiskstimmen.
Och de är en magnet för den 1,8 meter långa Hesperornis.
Hesperornis kunde inte flyga, men den var välanpassad för havet.
De stora fötterna driver den framåt och gör den rörlig.
Ingen fisk kommer undan
när den väl har fångats av dessa sylvassa tänder.
Men Hesperornis får inte äta i fred länge.
Xiphactinus, även kallad X-fisken.
All mat lockar snabbt hit ett stort antal.
Med sina fem meter är de en av havets största och snabbaste fiskar.
Den stora munnen låter den fånga flera fiskar samtidigt,
och de kunde svälja byten hälften så stora som sig själva.
I början finns det tillräckligt åt alla.
Men när fiskarna blir färre siktar X-fisken in sig på något annat.
Jägaren kommer nu att bli jagad.
Hesperornis har bara ett enda val – att simma för livet.
Xiphactinus är snabbare.
Hesperornis är vigare.
Men för en X-fisk står allt på menyn...
...till och med de själva.
Inom några minuter är banketten över...
...och rovdjuren går vidare.
Rovdjuren är inte de enda farorna i haven.
Havet kan också vara farligt i sig.
Bland Europas förhistoriska öar
är tidvattnets styrka den största utmaningen för djuren.
Särskilt för de minsta.
Det här är ammonitägg.
I tusental.
De har spolats in mot land...
...till klippbassänger.
Här kan de utvecklas i trygghet.
Äggen är små – bara någon millimeter.
Nu är det dags för ungarna att göra sig fria.
De färdas med jetdrift.
Men det är inte lätt att lära sig simma.
Hittills har bassängerna varit deras barnkammare.
Men när tidvattnet drar sig tillbaka blir de isolerade.
Vissa kan fly.
Men för de hjälplösa ammoniterna kan barnkammaren bli en dödlig fälla.
I middagssolen börjar vattnet avdunsta.
Om det torkar ut helt så kommer alla att dö.
Men allt är inte förlorat.
Ungarna kan göra något otroligt.
Alla gör ett språng mot friheten, vilket forcerar ihop dem.
Tillsammans kan de röra sig.
Alla följer med detta levande tidvatten.
De trycks framåt av dem som är bakom...
...och flyr till djupare vatten.
Nu väntar de på att tidvattnet ska stiga.
Men alla kommer inte undan.
Många är strandsatta.
Mat för asätare, som dessa Pyroraptor-ungar.
Resten dras långt ut av kraftiga strömmar.
Till och med ända hit, till Stilla havets mittpunkt.
De enorma atollerna och deras laguner
är den enda fristaden på många mil.
Här kan en Tuarangisaurus, en slags elasmosaurie, känna sig trygg.
Men utanför dessa grund är det något helt annat.
Varje dag måste elasmosaurierna våga sig djupare.
Kanjoner i atollväggarna leder ner till goda näringsområden.
Det djupa vattnet lockar inte bara hungriga elasmosaurier,
utan även rovdjuren som jagar dem.
De största i havet.
Den 15 meter långa Mosasaurus.
Näringsämnena från havsbottnen ser till att det finns gott om fisk här.
De strömlinjeformade kropparna och fyra starka fenorna
gör elasmosaurierna väldigt rörliga.
Men deras dagliga frosseri gör deras rörelser förutsägbara
för en intelligent och tålmodig jägare.
Mosasaurus jagar ur bakhåll.
Jätten använder sin enorma svans för att accelerera enastående fort.
Den här gången hade han otur.
Faktum är att de flesta försök misslyckas.
Men med så många elasmosaurier här
behöver den inte vänta länge på en till möjlighet.
Kamouflaget mot den mörka havsbottnen låter mosasaurien närma sig oupptäckt...
...i väntan på en ung, oerfaren individ.
Det perfekta offret.
En Mosasaurus kan träffa sitt byte så hårt att kollisionen är nog för att döda det.
Det gick så fort att elasmosaurien inte såg den komma.
Livet i havet kan vara farligt, men inte bara på grund av jättedjur.
Av alla ammoniter som flydde klippbassängerna
har färre än en procent överlevt efter flera månader till havs.
Men de här har haft tur.
Havsströmmar har fört dem till en perfekt boplats:
sjögräsängar utanför Europas kust.
Här lever ammonitstim i en mängd olika storlekar...
...och former.
Denna bisarra bjässe på två meter är Baculites,
som hittar föda vid havsbottnen.
Och i nästan lika stor storlek:
en Diplomoceras, formad som ett gigantiskt gem.
Alla frodas här tack vare ett överflöd av mat.
Plankton, små kräftdjur... Vissa arter äter till och med fisk.
De här nykläckta ungarna börjar ta sin vuxna form.
Spiralen identifierar dem som unga Nostoceras.
Dessa Nostoceras är fullvuxna.
De föredrar havsbottnen i djupare vatten.
Ammoniterna har frodats i dessa förhistoriska hav
i närmare 400 miljoner år.
Det finns tusentals arter.
Det är ett av de framgångsrikaste djuren någonsin.
De lever i varma, tempererade vatten och till och med runt de kalla polerna.
Som här – i det frusna havet runt Antarktis.
Efter den beckmörka vintern börjar solen smälta isen.
Det öppnar upp för en gigantisk besökare.
Morturneria, en underlig elasmosaurie.
De är varmblodiga
och har ett tjockt späcklager som bevarar kroppsvärmen.
Det är ett av världens mest hemlighetsfulla djur.
Den här flocken har färdats 3 000 kilometer från Sydamerika...
...för att komma hit i tid för våren.
Det är första gången som årets ungar stöter på havsis.
Det kan vara farligt för en reptil som andas luft.
De kan bara andas in genom isvakar.
De vuxna måste navigera noga för att hitta dem,
och ungarna måste hålla sig nära.
Det iskalla vattnet är en bra livsmiljö för den här jättens favoritmat.
Bottenslam – fullt av smådjur.
Det kan finnas hundratals små djur i varje nafs av havsbottnen.
Att separera maten från muddret är inte det lättaste.
Men de har ett fiffigt knep.
När de tar en munfull stänger de delvis sina käftar,
vilket bildar en enorm sil som filtrerar maten.
Inget annat djur har utvecklat tänder som fungerar så här.
Morturneria äter här hela sommaren
ända till vattnet fryser igen.
I varmare vatten möter de andra utmaningar.
Men de rådigaste djuren hittar alltid nya möjligheter
i de vidsträckta haven på vår förhistoriska planet.
HUR SNABB VAR EN MOSASAURIE?
Vår förhistoriska planets landområden regerades av dinosaurierna.
Men haven dominerades av en väldigt annorlunda grupp reptiler:
mosasaurierna.
Den här skallen tillhör en av dem.
Mosasaurier var vattenlevande ödlor.
Föreställ dig en gigantisk, simmande komodovaran.
Spetsig nos, hård hud, fyra fenor istället för ben
och en lång stjärtfena som såg ut som en hajs, fast upp och ner.
Så såg mosasaurierna ut.
Den största var Mosasaurus hoffmanni.
Den jagade ur bakhåll.
Men vad var deras nyckel till framgång?
De kan gå från att vara blickstilla
till att nå höga hastigheter mitt framför ögonen.
Nuförtiden ser vi denna förmåga bland krokodiler.
Deras explosiva muskler gör dem oerhört starka.
Då Mosasaurus också var reptiler hade de troligtvis liknande förmågor.
De hade även en annan adaption
som kunde bidra till överraskningsmomentet.
En klurig sak med simning är
att det krävs en viss dynamik för att starta snabbt,
som en löpare i startblocken.
Ett av de bästa sätten är att göra kroppen C-formad
och sen trycka bort vattnet med sidan.
Fiskar använder den här tekniken.
Det kallas C-start,
och det låter dem accelerera från noll till toppfart på ett ögonblick.
Mosasaurier kunde troligtvis göra något liknande, men i en större skala.
Hur snabbt kunde en jätte som Mosasaurus hoffmanni simma?
För att ta reda på det beställde vårt team en unik vetenskaplig studie.
Fram till nyligen har ingen försökt uppskatta dessa värden noggrant.
Vårt arbete är ett tidigt försök att kvantifiera deras förmågor.
Och resultaten är häpnadsväckande.
De beräknade det fyra gånger för att vara säkra.
De fyra olika testerna gav samma slutresultat:
att de kunde accelerera oerhört fort.
Denna mosasaurie kunde färdas 75 % av sin kroppslängd på en sekund.
Så om den är 17 meter ifrån dig
är den på en sekund 75 % närmare dig.
En sekund senare hade den simmat förbi och troligtvis ätit dig.
Att bli träffad av en Mosasaurus är som att bli träffad av en lastbil.
Enbart kollisionen, snarare än bettet som följer,
hade dödat många byten direkt.
Mosasaurier kunde nå 50 km/h på en endaste sekund.
Det här gör dem till det ultimata marina rovdjuret.
Undertexter: Borgir Ahlström