Dinozavri so planetu vladali...
PRIPOVEDUJE DAVID ATTENBOROUGH
...več kot 150 milijonov let.
Naseljevali so skoraj vsak kotiček sveta,
bili pa so vseh možnih oblik in velikosti.
Nekateri so bili resnično izjemni.
Vemo, da je bil tiranozaver odličen plavalec,
velociraptorji so bili prebrisani, pernati lovci,
nekateri dinozavri pa so se obnašali zelo nenavadno.
Skoraj vsak dan pa odkrijemo nekaj novega,
kar nam pove več o življenju na tem planetu pred 66 milijoni let.
Tokrat v Prehistoric Planet
razkrivamo nove živali
in nova spoznanja o njihovem iskanju partnerja,
izzivih vzgoje mladičev
in njihovih velikih bitkah.
Potovanje v čas, ko je imela narava svojo največjo predstavo.
To je Prehistoric Planet 2.
OCEANI
Ocean.
Največji življenjski prostor na prazgodovinskem planetu...
in dom enega največjih plenilcev, ki so kdaj živeli...
orjaškega mozazavra.
Vsi mozazavri pa niso krvoločne, petnajstmetrske pošasti.
Na greben se je zatekel fosforozaver.
Tudi on je mozazaver.
Eden najmanjših, ki meri manj kot tri metre.
Podnevi se skriva pred nevarnostjo.
Enkrat ali dvakrat na uro pa mora šiniti na površino po vdih.
Kot vsi te vrste, diha zrak.
V primerjavi z večjimi mozazavri je pritlikav.
A je vseeno smrtonosni plenilec
in ni vedno v skrivališču.
Ko napoči pravi čas, postane lovec.
To se zgodi, ko sonce zaide.
Ko pade mrak, se njegov podvodni svet spremeni.
Iz globin se bo začelo dvigati na milijarde bitij,
da se nahranijo blizu površja.
Največje množične migracije na Zemlji se dogajajo v skoraj popolni temi.
Vidimo jih lahko samo s posebnimi kamerami za nočno opazovanje.
Najspektakularnejša med temi nočnimi obiskovalci je riba laterna.
Njihova šibka svetloba je posledica kemične reakcije v njihovih telesih.
Z bliski te bioluminiscence lahko zmedejo plenilce.
Ko pa jih gledamo od spodaj, jim žarenje omogoča, da se zlijejo
in skrijejo na z luno obsijani površini oceana.
Toda pred fosforozavrom se ne morejo skriti.
Glede na velikost ima največje oči med mozazavri,
kar mu omogoča videti skozi slepila in izbrati plen.
Do zore
se jata selivk že potopi v globine.
Tudi fosforozaver se mora vrniti v svoje dnevno skrivališče.
Največji mozazavri so spet na lovu.
Počakati bo moral do noči, preden bo spet varno loviti.
Prazgodovinski ocean podnevi ponuja priložnosti
za čisto drugačno vrsto lovca.
V toplih, plitvih vodah Severne Amerike,
se lahko število rib skorajda kosa z jatami nočnih latern.
Za skoraj dvometrskega Hesperornisa so pravi magnet.
Hesperornis ne more leteti, je pa odlično prilagojen za življenje v oceanu.
Zelo spretno se poganja z velikimi, močnimi stopali.
Nobena riba mu ne more pobegniti,
ko jo zgrabi v kljun, poln kot igla ostrih zob.
Hesperornisi pa jate nimajo dolgo le zase.
Xiphactinus, znana kot riba-X.
Priložnost za hrano jih kmalu pritegne v velikem številu.
Pri več kot pet metrih so med največjimi in najhitrejšimi ribami v oceanu.
Z ogromnimi usti lahko Xiphactinus naenkrat zajame več rib,
lahko pa pogoltne tudi polovico svoje velikosti velik plen.
Sprva je vsega dovolj za vse.
Ko pa se število rib zmanjša, ribe-X pozornost usmerijo drugam.
Plenilec bo postal plen.
Hesperornis ima samo eno možnost: plavati in si rešiti življenje.
Xiphactinus je hitrejši.
Hesperornis pa okretnejši.
Vendar je za ribo-X hrana vse...
tudi njena vrsta.
V nekaj minutah hrane skoraj ni več
in plenilci se odpravijo naprej.
Nevarnosti v oceanu pa ne predstavljajo samo smrtonosni lovci.
Nevarno je tudi samo morje.
Tukaj, okoli otokov prazgodovinske Evrope,
izziv življenju predstavlja moč plime.
Še posebej za najmanjša bitja.
To so amonitova jajčeca.
Na tisoče jih je.
Odneslo jih je na obalo...
v skalne bazene.
Tu se lahko razvijajo brez nevarnosti.
Jajčeca so majhna, velika komaj 2,5 centimetra.
Zdaj je čas, da se mladiči izležejo.
Premikajo se na reaktivni pogon.
Vendar se novih plavalnih veščin ni preprosto naučiti.
Do zdaj so bili ti bazeni jasli.
Ko pa nastopi oseka, postanejo osameli.
Drugi lahko pobegnejo.
Za nemočne amonite
pa jasli kmalu postanejo smrtonosna past.
Pod poldnevnim soncem začne voda v bazenu izhlapevati.
Če bo povsem izhlapela, bodo pomrli.
Vendar ni vse izgubljeno.
Mladiči amonitov so sposobni nečesa izjemnega.
Vsak od njih se poteguje za svobodo, kar jih sili skupaj.
Združeni napori pomenijo, da se učinkovito gibajo kot eno.
Vsakega nosi ta drobna, živa plima,
tisti zadaj pa jih potisnejo čez skalo...
in na koncu pobegnejo v globljo vodo.
Zdaj pa čakajo na plimo.
Vsi pa ne pobegnejo.
Številni ostanejo ujeti...
in so hrana za mrhovinarje, kot so tile mladiči piroraptorja.
Ostale pa močni tokovi odnesejo daleč od kopnega.
Celo tako daleč, kot je osrčje Tihega oceana.
Ti ogromni atoli in lagune v njihovem središču
so kilometre daleč edino zatočišče.
Na tem posebnem kraju tuarangizavri, vrsta elazmozavrov, najdejo varnost.
Zunaj teh plitvin pa je zgodba drugačna.
Elazmozavri se morajo vsak dan podati v globlje vode.
Kanjoni v stenah atola vodijo iz plitvin v bogata hranišča.
Te globoke vode pa ne privabljajo samo lačne elazmozavre,
ampak tudi plenilce, ki lovijo njih.
Največji v oceanu.
Dobrih 15 metrov dolgi mozazavri.
Hranila, ki se dvigajo z oceanskega dna, zagotavljajo bogato zalogo rib.
Zaradi aerodinamičnega telesa in štirih močnih plavuti
so elazmozavri zelo gibljivi.
Zaradi vsakodnevnih prehranjevalnih pohodov je njihovo gibanje
za bistrega in potrpežljivega lovca predvidljivo.
Mozazaver je plenilec, ki čaka v zasedi.
Ta ogromna žival se s pomočjo velikanskega repa poganja z izjemno hitrostjo.
Tokrat neuspešno.
Pravzaprav so večinoma neuspešni.
Ker pa tukaj živi veliko elazmozavrov,
kmalu dobijo drugo priložnost.
Neviden na temnem dnu kanjona, se mozazaver lahko neopaženo približa
in čaka na mladega, neizkušenega posameznika.
Popolna žrtev.
Mozazavri lahko svoj plen naskočijo s tako močjo,
da jih ubije že udarec.
Napad je tako bliskovit, da ga elazmozaver zagotovo ni pričakoval.
Življenje v oceanu pa ni nevarno samo zaradi velikanov.
Od mladičev amonitov, ki so ušli iz skalnih bazenov,
je nekaj mesecev v morju preživel manj kot eden od stotih.
Teh nekaj je imelo posebno srečo.
Oceanski tokovi so jih odnesli na idealen kraj za življenje:
na ležišča morske trave ob evropski obali.
Tu najdemo jate amonitov presenetljivo različnih velikosti
in oblik.
Ta čudni, skoraj dvometrski orjak, je Baculites,
ki se hrani blizu morskega dna.
Skoraj enake velikosti
je Diplomoceras, podoben ogromni sponki za papir.
Zaradi obilice hrane tukaj vsi uspevajo.
Plankton. Majhni raki. Nekateri jedo celo ribe.
Ti mladiči začnejo pridobivati
nenavadno obliko, ki jo bodo ohranili tudi kot odrasli.
Zaradi štrleče spirale vemo, da so mladiči vrste Nostoceras.
To so odrasli Nostoceras.
Raje imajo morsko dno v globljih vodah.
Amoniti so v teh prazgodovinskih oceanih
uspevali skoraj 400 milijonov let.
Obstaja na tisoče vrst.
So ena od najtrdovratnejših skupin živali, ki so kdajkoli živele.
Uspevale so v toplih morjih in celo v najhladnejših vodah na obeh tečajih.
Kot tukaj, v zamrznjenem morju okoli Antarktike.
Po skoraj popolni zimski temi, nizko sonce začne topiti led,
zaradi česar so vode spet dostopne orjaškemu sezonskemu obiskovalcu.
Morturneria, nenavadna vrsta elazmozavra.
So toplokrvni
z debelo plastjo maščobe, ki ohranja toploto v telesu.
So ene najbolj skrivnostnih in izmuzljivih živali.
Ta jata je iz Južne Amerike, po dobrih tri tisoč kilometrih
na pomlad prispela sem.
Letošnji mladiči se bodo prvič soočili z zaledenelim morjem.
Za plazilca, ki diha zrak, je to lahko nevarno.
Zrak lahko zajamejo samo tam, kjer so luknje v ledu.
Odrasli jih morajo previdno iskati,
mladiči pa jim morajo ostati blizu.
Te hladne vode so odlično okolje za najljubšo hrano teh velikanov.
Polarno blato, polno majhnih bitij.
Na vsak kvadratni čevelj morskega dna je lahko na stotine majcenih živali.
Ločevanje užitnega od lepljivega blata je izziv.
Vendar imajo odlično rešitev.
Ko zajamejo zalogaj, čeljusti napol zaprejo
in ustvarijo orjaško sito, skozi katero filtrirajo hrano.
To so edine živali, ki so zobe razvile za tak način prehranjevanja.
Morturnerie se bodo tu hranili vse poletje,
dokler ne bodo vode med polarno zimo spet zaledenele.
V toplejših vodah so bodo soočili z drugimi izzivi.
Toda najbolj iznajdljive živali bodo v širnih oceanih
prazgodovinskega planeta vedno našle priložnosti.
KAKO HITER JE BIL MOZAZAVER?
Prazgodovinskemu planetu so na kopnem vladali dinozavri.
V morju pa je vladala čisto drugačna skupina plazilcev:
mozazavri.
To je lobanja enega od njih.
Mozazavri so bili morski kuščarji.
Pomislite na ogromnega, plavajočega komodoškega varana kitove velikosti.
Zožen gobec, hrapava koža, štiri plavuti namesto normalnih okončin
in dolg rep, podoben repu morskega psa, vendar obrnjen navzdol.
To je mozazaver.
Največji je bil Mosasaurus hoffmanni.
Plenilec, ki je čakal v zasedi.
Zakaj so bili tako uspešni?
Iz mirovanja se lahko pred vašimi očmi poženejo z neverjetno hitrostjo.
V sodobnem svetu imajo to sposobnost plazilci, kot so krokodili.
Mišice jim omogočajo kratke izbruhe izjemne moči.
Ker so bili mozazavri plazilci oz. kuščarji,
so jim mišice najbrž omogočale podobne sposobnosti.
Druga prilagoditev
jim je omogočala, da so znali presenetiti.
Ena od težavnih stvari pri plavanju je,
da potrebujete posebno vrsto dinamike za hiter štart,
ki je enaka sprinterskemu štartu iz štartnih blokov.
Eden najboljših načinov za to je, da se upognete v obliko črke C
in se od vode odrinete s stranskim delom telesa.
Tako kot današnje ribe.
Tak štart
jim pomaga, da iz mirovanja v hipu dosežejo polno hitrost.
HITROST – POSPEŠEK – URA
Mozazavri so bržkone počeli nekaj podobnega,
vendar v veliko večjem obsegu.
Kako hitro je lahko plaval orjak, kot je Mosasaurus hoffmanni?
Ekipa oddaje Prehistoric Planet je naročila edinstveno znanstveno študijo.
Do nedavnega ni nihče poskušal natančno oceniti
vrednosti tovrstnih zmogljivosti.
Naše delo je prvi poskus,
da bi resnično ocenili sposobnosti teh živali.
Rezultati so precej osupljivi.
DOLŽINA TELESA
Da smo se prepričali, je ekipa izračune opravila štirikrat.
DOLŽINA REPA
Vsi štirje različni preskusi so prišli do enakih zaključkov.
Te živali so bile sposobne ogromnih pospeškov.
Ta mozazaver bi lahko v sekundi premagal 75 odstotkov
dolžine svojega telesa.
Če je ta mozazaver od vas oddaljen 17 metrov,
bo v eni sekundi 75 odstotkov bliže.
V naslednji sekundi pa vas bo prehitel
in spotoma pojedel.
Če bi vas udaril mozazaver,
bi bilo tako, kot če bi v vas trčil poltovornjak.
Že samo udarec in ne toliko ugriz, ki bi sledil,
bi v trenutku ubil večino plena.
Mozazavri lahko v sekundi dosežejo skoraj 50 km/h.
Zaradi tega so nedvomno najučinkovitejši morski plenilci vseh časov.
Prevedla Lidija P. Černi