Dinozauri valdīja pār planētu...
STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
...vairāk nekā 150 miljonus gadu.
Tie apdzīvoja gandrīz visus zemeslodes nostūrus
un pēc izskata un auguma bija neiedomājami daudzveidīgi.
Daži bija patiešām neparasti.
Nu mēs zinām: karaliskais tiranozaurs bija izcils peldētājs,
velociraptori bija viltīgi, spalvām klāti mednieki
un dažiem dinozauriem bija ļoti savāda uzvedība.
Bet gandrīz katru dienu tiek izdarīti jauni atklājumi,
kas mums sniedz vairāk zināšanu par dzīvi uz šīs planētas pirms 66 miljoniem gadu.
Šoreiz seriālā Prehistoric Planet
pastāstīsim par jauniem dzīvniekiem
un sniegsim jaunu ieskatu viņu partnera meklējumos,
grūtībās, ar ko nākas saskarties, audzinot mazuļus,
un viņu titāniskajās cīņās.
Dodieties ceļojumā uz laiku, kad daba izpaudās visā krāšņumā!
Seriāls Prehistoric Planet 2.
OKEĀNI
Okeāns.
Aizvēsturiskās planētas lielākais biotops...
un mājvieta vieniem no lielākajiem plēsējiem, kādi jebkad dzīvojuši...
milzu mozazauriem.
Bet ne visi mozazauri ir neganti 15 metrus gari briesmoņi.
Rifos ir patvēries kāds fosforozaurs.
Arī šis ir mozazaurs.
Viens no mazākajiem - nepilnus trīs metrus garš.
Diennakts gaišās stundas tas pavada, slēpjoties no briesmām.
Bet vienu vai divas reizes stundā tam jāuzšaujas virspusē ievilkt elpu.
Tāpat kā visi mozazauri, arī šis elpo gaisu.
Fosforozauri ir daudz mazāki par lielākajiem mozazauriem.
Tomēr arī šie ir nāvējoši plēsēji...
un neslēpjas ēnā visu laiku.
Kad pienāk īstais brīdis, tie kļūst par medniekiem.
Un īstais brīdis ir tad, kad noriet saule.
Iestājoties tumsai, zemūdens pasaule pārmainās.
Tagad no dzelmes sāks celties miljardiem radību,
lai barotos virsmas tuvumā.
Lielākā masveida migrācija uz Zemes notiek gandrīz pilnīgā tumsā,
un to var redzēt tikai ar īpašām nakts redzamības kamerām.
Krāšņākās no šiem nakts viesiem ir laternzivis.
Blāvo, spocīgo gaismu rada ķīmiska reakcija to ķermenī.
Šie bioluminiscences zibšņi samulsina plēsējus.
Un, skatoties no apakšas, mirgojošās zivis saplūst
ar mēness apspīdēto okeāna virsmu un kļūst nemanāmas.
Bet no fosforozaura tās paslēpties nevar.
Salīdzinot ar augumu, tam ir lielākās acis no visiem mozazauriem...
tāpēc tas spēj redzēt cauri ilūzijai un izraudzīties laupījumu.
Kad uzaust rīts,
migrējošie zivju bari atkal ir iegrimuši dzelmē.
Un arī fosforozauram jāatgriežas savā dienas slēptuvē.
Tagad medībās dodas lielākie mozazauri.
Fosforozauram būs jāgaida līdz naktij, lai atkal varētu droši medīt.
Dienas laikā aizvēsturiskais okeāns paver iespējas
pavisam citādiem medniekiem.
Ziemeļamerikas siltajās, seklajās jūrās
ir gandrīz tikpat daudz zivju, cik naksnīgo laternzivju baros.
Un tās kā magnēts pievilina nepilnus divus metrus garos hesperorņus.
Hesperorņi neprot lidot, taču tie ir teicami pielāgojušies dzīvei okeānā.
Ar lielajām, spēcīgajām kājām tie ir ļoti veikli peldētāji.
Zivij uz glābiņu nav ko cerēt,
ja to noķer šis knābis ar zobiem, kas asi kā adatas.
Taču šis zivju bars nepaliek hesperorņu pārziņā uz ilgu laiku.
Ksifaktini, ko dēvē arī par ikss zivīm.
Barošanās iespēja drīz vien tos pievilina lielā skaitā.
Šīs vairāk nekā 5 metrus garās zivis ir vienas no lielākajām un ātrākajām okeānā.
Ksifaktini ar savu milzīgo muti var noķert vairākas zivis uzreiz
un pat spēj norīt veselu medījumu, kas ir uz pusi tik liels kā paši.
Sākumā barības pietiek visiem.
Bet, zivju skaitam samazinoties, ikss zivis pievēršas kam citam.
Mednieks tūlīt kļūs par medījumu.
Hesperorņiem ir tikai viena iespēja - peldēt, cik ātri spēj, lai glābtu dzīvību.
Ksifaktini ir ātrāki.
Hesperorņi ir veiklāki.
Bet ikss zivju ieskatā ēdams ir pilnīgi viss...
pat sugasmāsas.
Pēc dažām minūtēm dzīres ir beigušās...
un plēsoņas aizpeld tālāk.
Briesmas okeānā nerada tikai nāvējoši mednieki.
Tās var radīt pati jūra.
Šeit, aizvēsturiskās Eiropas salu tuvumā,
sarežģītus dzīves apstākļus rada paisuma spēks.
Īpaši sīkākajām radībām.
Šie ir amonītu ikri.
Tūkstošiem.
Tie ir izskaloti krastā...
ar ūdeni pildītās klinšu iedobēs.
Tur tiem ir iespēja attīstīties bez apdraudējuma.
Ikri ir sīki, tikai dažus milimetrus plati.
Pienācis laiks mazuļiem izlauzties brīvībā.
Tie pārvietojas ar reaktīvo spēku.
Tomēr apgūt jaunas peldēšanas iemaņas nav viegli.
Līdz šim klinšu iedobes ir bijušas droša bērnistaba.
Bet, paisumam atkāpjoties, tās kļūst nošķirtas no jūras.
Daži dzīvnieki var izglābties.
Bet bezpalīdzīgajiem amonītiem
viņu bērnistaba ātri vien var kļūt par nāvējošu slazdu.
Dienas vidus saules staros ūdens klinšu iedobēs sāk iztvaikot.
Ja ūdens izžūs pilnībā, tie visi aizies bojā.
Taču viss vēl nav zaudēts.
Mazie amonīti spēj paveikt ko pārsteidzošu.
Tiecoties uz brīvību, tie sāk spiesties kopā.
Apvienojot centienus, tie visi kopā efektīvi pārvietojas.
Ikvienu nes uz priekšu šis nelielais dzīvais vilnis,
ko pār kailo klinti stumj aizmugurējie...
galu galā nokļūstot dziļākā ūdenī.
Tagad tie gaida paisumu.
Tomēr ne visi izglābjas.
Neskaitāmi ir palikuši sausumā...
Barība maitēdājiem, piemēram, piroraptoru mazuļiem.
Pārējos spēcīgas straumes aiznes kilometriem tālu no sauszemes.
Pat tik tālu - pašā Klusā okeāna vidū.
Šie milzīgie atoli ar lagūnām centrā
sniedz vienīgo patvērumu tūkstošiem kilometru apkārtnē.
Šajā īpašajā vietā drošību rod elazmozauru dzimtai piederošie tuarangizauri.
Bet ārpus šīm seklajām vietām stāsts ir pavisam cits.
Katru dienu elazmozauriem jāiepeld dziļākos ūdeņos.
Atola sienu kanjoni ved no sekluma uz bagātīgām barošanās vietām.
Šis dziļais ūdens piesaista ne tikai izsalkušos elazmozaurus,
bet arī plēsējus, kas tos medī.
Lielākos plēsējus okeānā.
15 metrus garos mozazaurus.
Barības vielas, kas paceļas no gultnes, nodrošina zivju pārbagātību.
Pateicoties plūdlīniju formai un četrām spēcīgām pleznām,
elazmozauri spēj manevrēt ļoti veikli.
Taču, zinot to barošanās paradumus, paredzēt kustības nav grūti -
gudram un pacietīgam medniekam.
Mozazaurs ir plēsējs, kas uzbrūk no slēpņa.
Šis milzīgais dzīvnieks ar lielās astes palīdzību uzņem pārsteidzošu ātrumu.
Šoreiz nepaveicās.
Patiesībā lielākā daļa uzbrukumu ir neveiksmīgi.
Bet, tā kā šeit dzīvo tik daudz elazmozauru,
nepaies ilgs laiks, līdz radīsies cita iespēja.
Vizuāli saplūstot ar tumšo kanjona gultni, mozazaurs var pietuvoties nepamanīts...
gaidot kādu jaunu, nepieredzējušu dzīvnieku.
Ideālo upuri.
Mozazauri medījumam spēj uzbrukt ar tādu spēku,
ka var nogalināt ar triecienu vien.
Uzbrukums ir tik spējš, ka elazmozaurs gandrīz noteikti par to pat nenojauta.
Dzīve okeānā var būt bīstama ne tikai milzu dzīvnieku dēļ.
No amonītu mazuļiem, kas izkļuva no klinšu iedobēm,
pēc vairākiem mēnešiem jūrā izdzīvojis ir mazāk nekā viens no simta.
Bet šiem nedaudzajiem ir īpaši paveicies.
Okeāna straumes tos aiznesušas uz ideālu dzīvesvietu -
jūraszāļu audzēm pie Eiropas krastiem.
Šeit sastopami neskaitāmi amonīti - pārsteidzoši dažāda izmēra...
un formu.
Šis savādais, 180 centimetrus garais milzis ir bakulīts,
kas barojas jūras gultnes tuvumā.
Un gandrīz tikpat liels -
diplomocers, kura forma atgādina milzu papīra saspraudi.
Tie visi šeit uzplaukst, pateicoties pārtikas pārpilnībai.
Planktons. Mazie vēžveidīgie. Daži pat ēd zivis.
Amonītu mazuļi pamazāk sāk iegūt
to īpašo formu, kāda tiem būs pieaugušo vecumā.
Izvirzītā spirāle liecina, ka šie ir nostoceru mazuļi.
Šie ir pieaugušie nostoceri.
Tie labprātāk uzturas jūras dibenā dziļākos ūdeņos.
Amonīti šajos aizvēsturiskajos okeānos mīt jau gandrīz 400 miljonus gadu.
To sugu ir tūkstošiem.
Amonīti ir viena no veiksmīgākajām dzīvnieku grupām, kas jebkad ir dzīvojusi...
uzplaukstot siltajās mērenā klimata jūrās un pat aukstākajos polārajos ūdeņos.
Kā šeit, aizsalušajā jūrā ap Antarktīdu.
Pēc teju pilnīgā tumsā pagājušās ziemas, zemā saule sāk kausēt ledu...
atkal padarot jūru pieejamu neparastiem milzu viesiem.
Morturneriji - savāda elazmozauru suga.
Tie ir siltasiņu dzīvnieki
ar biezu tauku kārtu, kas saglabā ķermeņa siltumu.
Tie ir vieni no izvairīgākajiem un noslēpumainākajiem dzīvniekiem pasaulē.
Šis bars ir mērojis vairāk nekā 3000 kilometrus no Dienvidamerikas,
lai ierastos šeit uz pavasara sākumu.
Šī gada mazuļi pirmoreiz sastapsies ar jūras ledu.
Gaisu elpojošam rāpulim tas var būt bīstami.
Veikt ieelpu tie var tikai vietās, kur ledū ir spraugas.
Pieaugušajiem jāpeld uzmanīgi, lai tās atrastu,
un mazuļiem jāturas tuvumā.
Šie aukstie ūdeņi ir lielisks biotops šī milža iecienītākajai barībai.
Polārie dubļi, kas pilni ar sīkām radībām.
Katrā jūras gultnes kvadrātmetrā var būt tūkstošiem sīciņu dzīvnieku.
Atdalīt ēdamo no lipīgajiem dubļiem ir sarežģīts uzdevums.
Bet morturnerijiem ir atjautīgs risinājums.
Piepildījuši muti, tie daļēji aizver žokļus,
izveidojot it kā milzu sietu, lai izfiltrētu ēdienu.
Šie ir vienīgie dzīvnieki, kam zobi attīstījušies, lai barotos šādi.
Morturneriji te barosies visu vasaru,
līdz polārajā ziemā ūdeni atkal pārklās ledus.
Siltākos ūdeņos tiem būs citas grūtības.
Taču attapīgākie dzīvnieki vienmēr atradīs iespējas
aizvēsturiskās planētas plašajos okeānos.
PREHISTORIC PLANET: AIZKADRI
CIK ĀTRS BIJA MOZAZAURS?
Uz aizvēsturiskās planētas sauszemes valdīja dinozauri.
Bet jūrās dominēja pavisam cita rāpuļu grupa -
mozazauri.
Un šis ir mozazaura galvaskauss.
Mozazauri bija jūras ķirzakas.
Iedomājieties milzīgu, peldošu, vaļa lieluma Komodo varānu.
DR. MAIKLS HABIBS
Smails purns, raupja āda, četras spuras kāju vietā
un gara aste, kas līdzīga haizivs astei, tikai apvērsta otrādi.
Tāds būtībā ir mozazaurs.
Lielākie bija Hofmaņa mozazauri.
Šie plēsēji uzbruka no slēpņa.
Bet kāds bija to panākumu noslēpums?
Tie no pilnīga miera stāvokļa spēja...
KĪRSTENA FORMOSO
...vienā acumirklī uzņemt neticamu ātrumu.
Mūsdienu pasaulē šādas spējas piemīt tādiem rāpuļiem kā krokodili.
To muskuļi spēj veikt asas, ārkārtīgi spēcīgas kustības.
Ņemot vērā, ka mozazauri bija rāpuļi, ķirzakas,
to muskuļiem, visticamāk, piemita līdzīgas spējas.
Tiem bija vēl cita adaptācija,
kas varēja palielināt pārsteiguma elementu.
Viens no āķiem peldēšanā ir tāds,
ka vajag īpašu dinamiku, lai uzsāktu kustību ātri,
līdzīgi sprinterim, kas atsperas pret starta bloku.
Un viens no labākajiem veidiem, kā to izdarīt, ir saliekties C formā
un tad atgrūsties no ūdens ar ķermeņa sānu.
Mūsdienās šo paņēmienu izmanto zivis.
Tā sauktais C starts
ļauj no miera stāvokļa uzņemt pilnu ātrumu vienā acumirklī.
ĀTRUMS - PAĀTRINĀJUMS - LAIKS
Mozazauri, visticamāk, spēja izdarīt ko ļoti līdzīgu,
bet, protams, daudz grandiozākā mērogā.
Tad cik ātri tāds milzis kā Hofmaņa mozazaurs īsti peldēja?
Lai to noskaidrotu, Prehistoric Planet komanda pasūtīja zinātnisko pētījumu.
Līdz nesenai pagātnei neviens īsti nebija mēģinājis
detalizēti aplēst šo veiktspēju vērtības.
Esam vieni no pirmajiem, kas centušies šo dzīvnieku spējas izteikt skaitļos.
Un mūsu iegūtie rezultāti tiešām ir pārsteidzoši.
ĶERMEŅA GARUMS
Komanda aprēķinus veica četras reizes...
10 TONNAS 13 METRI
...lai nepieļautu kļūdas.
ASTES GARUMS
Visi četri dažādie aprēķini noveda pie viena un tā paša secinājuma.
Šie dzīvnieki spēja sasniegt milzīgu paātrinājumu.
Visticamāk, mozazaurs vienā sekundē varēja nomērot
75 % sava ķermeņa garuma.
Tātad, ja mozazaurs būtu 17 metru attālumā no jums,
pēc sekundes tas būtu par 75 % tuvāk.
Un nākamajā sekundē tas jau būtu jums garām
un pa ceļam droši vien jūs aprijis.
Mozazaura uzbrukumu
varētu salīdzināt ar kravas auto uztriekšanos.
Tikai šī dzīvnieka trieciens vien, pat nerunājot par kodienu, kas tam sekotu,
vairumu medījuma nogalinātu momentāni.
Mozazaurs nieka sekundes laikā spēja sasniegt 50 km/h lielu ātrumu.
Tas, bez šaubām, to padara par visu laiku varenāko jūras plēsēju.
Tulkojusi Aija Apse