דינוזאורים שלטו בכדור הארץ...
בהגשת דיוויד אטנבורו -
במשך יותר מ-150 מיליון שנה.
הם אכלסו כמעט כל פינה של הגלובוס
ועטו כמעט כל גודל וצורה שניתן להעלות על הדעת.
חלקם היו באמת יוצאים מן הכלל.
כיום אנו יודעים שטי-רקס היה שחיין חזק,
שהוולוצירפטורים היו ציידים מנוצים ערמומיים
ושחלק מהדינוזאורים התנהגו באופנים ביזאריים ביותר.
אך עובדות חדשות שמתגלות כמעט מדי יום ביומו
מלמדות אותנו עוד על החיים בכדור הארץ לפני 66 מיליוני שנה.
בפרק זה של Prehistoric Planet,
אנו חושפים בעלי חיים חדשים
ותובנה חדשה על מסעם למציאת בני זוג.
האתגרים שעולים מגידול משפחה,
והקרבות המרים שלהם.
מסע לתקופה שבה הטבע הציג את המופע הכי מרשים שלו.
זה Prehistoric Planet 2.
אוקיינוסים -
האוקיינוס.
בית הגידול הגדול ביותר בכדור הארץ הפרה-היסטורי.
וביתו של אחד מגדולי הטורפים בכל הזמנים...
מוזזאור ענק.
אך לא כל המוזזאורים הם מפלצות אכזריות באורך 15 מ'.
בשונית תופסת מחסה פוספורוזאורית אחת.
גם היא מוזזאורית.
היא מהקטנים שבהם ואורכה פחות משלושה מ'.
לאורך כל שעות היום היא מסתתרת מפני סכנה.
אך פעם או פעמיים בשעה עליה לזנק לפני המים כדי לנשום.
כמו כל בני מינה, היא נושמת אוויר.
ליד המוזזאורים הגדולים ביותר היא נראית ננסית.
אך גם היא טורפת קטלנית.
ולא תמיד היא מתחבאת בצללים.
ברגע הנכון היא נהפכת לציידת.
והרגע הזה הוא עם שקיעת השמש.
ברדת החושך, עולמה התת-ימי משנה את צורתו.
מיליוני יצורים יתחילו עתה לעלות מהמעמקים
כדי לאכול קרוב לפני המים.
הנדידה ההמונית הגדולה ביותר בכדור הארץ מתרחשת בעלטה כמעט מוחלטת
וניתן לראותה רק באמצעות מצלמות מיוחדות לראיית לילה.
המרהיב ביותר מבין האורחים הליליים הוא סוג של דג אורנון.
האור הקלוש המוזר שלהם מופק מתגובה כימית שמתרחשת בתוך גופם.
הבזק של התאורה הביולוגית הזאת יכול לשמש כדי לבלבל טורפים.
במבט מלמטה, הזוהר מאפשר להם להתמזג
עם פני המים המוארים באור הירח ולהתחבא בהם.
אך הם אינם יכולים להתחבא מפני הפוספורוזאורית.
יחסית לגודלה, עיניה הן הגדולות ביותר מבין כל המוזזאורים.
והן מאפשרות לה לראות מבעד חזיון התעתועים ולזהות את טרפה.
לפני עלות השחר,
הלהקה הנודדת צללה פעם נוספת למצולות.
גם הפוספורוזאורית צריכה לחזור למחבוא היום שלה.
המוזזאורים הגדולים ביותר חזרו לשחר לטרף.
היא תצטרך לחכות עד רדת הלילה לפני שתוכל שוב לצוד בבטחה.
בשעות היום האוקיינוס הפרה-היסטורי מספק הזדמנויות
לצייד מסוג שונה מאוד.
במים הרדודים החמימים של אמריקה הצפונית,
כמויות הדגים שוות כמעט ללהקת האורנונים הליליים.
והם מושכים אליהם את ההספראורניס שאורכו כ-1.80 מ'.
אומנם ההספראורניס אינו יכול לעוף, אך הוא מותאם לעילא לחיים באוקיינוס.
כפות רגליים גדולות וחזקות דוחפות אותו קדימה בזריזות רבה.
לדג חסר המזל אין דרך לברוח
לאחר שנתפס ע"י המקור הזה, המלא שיניים חדות כמחט.
ההספראורניס לא נהנה מהלהקה לבדו לאורך זמן.
קסיפקטינוס, המכונה דג איקס.
עד מהרה ההזדמנות לאכול מושכת אותם בכמויות.
אורכם יותר מחמישה מ' והם נמנים עם הדגים הגדולים והמהירים ביותר באוקיינוס.
בפיו הענק, הקסיפקטינוס יכול לגרוף כמה וכמה דגים בבת אחת
וידוע אפילו שהוא בולע קורבנות שגודלם כמחצית גודלו בשלמותם.
בהתחלה יש די והותר לכולם.
אך ככל שמספר הדגים מתדלדל, דגי האיקס פונים למקומות אחרים.
הטורף עומד להיות לטרף.
להספראורניסים יש ברירה אחת בלבד: לנוס על נפשם.
הקסיפקטינוס מהיר יותר.
ההספראורניס קל תנועה יותר.
איך בעיניו של דג איקס, כל דבר מותר למאכל.
אפילו בני מינו.
בתוך דקות המזנון כמעט ריק.
והטורפים ממשיכים בדרכם.
ציידים קטלניים אינם הסכנה היחידה באוקיינוס.
הים עצמו עלול להיות מסוכן.
כאן, סביב האיים של אירופה הפרה-היסטורית,
כוחם של הגאות והשפל הוא שעלול לסכן חיים.
במיוחד את חייהם של היצורים הזעירים ביותר.
אלה הן ביצי אמוניט.
אלפי ביצים.
הן נסחפו לחוף...
לבריכות שפל.
כאן יש להם סיכוי להתפתח הרחק מכל סכנה.
הביצים זעירות, גודל כל אחת כסנטימטר.
כעת הגיע זמנם של הקטנים לצאת לחופשי.
הם נעים בכוח זרמי סילון.
אך רכישת מיומנויות שחייה חדשות אינה דבר של מה בכך.
עד כה הבריכות שימשו להן כפעוטון.
אך בבוא השפל הם מוצאים את עצמם מבודדים.
אחרים יכולים לברוח.
אך לאמוניטים חסרי הישע,
הפעוטון שלהם עלול להיהפך במהירות למלכודת מוות.
תחת שמש הצהריים מי הבריכה מתחילים להתאדות.
אם היא תתייבש לגמרי, כולם ימותו.
אך לא הכול אבוד.
אמוניטים קטנים מסוגלים לעשות משהו יוצא דופן.
כל אחד מהם מנסה להבטיח את חירותו והם נאלצים לאחד כוחות.
כתוצאה מהמאמץ המשולב הם למעשה נעים כגוף אחד.
כל אחד נישא על הגאות החיה הזעירה,
נדחף מעבר לסלע החשוף ע"י אלה שמאחוריו.
ולבסוף נמלט למים עמוקים יותר.
כעת הם מחכים לגאות.
אך לא כולם מצליחים לברוח.
רבים מספור נתקעו מאחור...
מזון לאוכלי פגרים, כמו גוזלי פירורפטורים אלה.
השאר נישאים בזרמים החזקים הרחק מהיבשה.
אפילו מרחקים גדולים, עד לב האוקיינוס השקט.
אטולים ענקיים אלה והלגונות שבמרכזם
הם המחסה היחיד בטווח של אלפי קילומטרים.
במקום נדיר זה, הטוארנגיזאורוס, סוג של אלאסמוזאור, מוצא מקלט.
אך מחוץ לאזורים הרדודים המצב שונה לגמרי.
בכל יום האלאסמוזאורים נאלצים לצאת למים עמוקים יותר.
קניונים בקירות האטול מובילים מהמים הרדודים לאזורים עשירים במזון.
המים העמוקים מושכים לא רק את האלאסמוזאורים הרעבים,
אלא גם את הטורפים שצדים אותם.
הגדולים ביותר באוקיינוס.
מוזזאורוס באורך כ-15 מ'.
חומרי מזון שעולים מקרקעית האוקיינוס מבטיחים אספקה נדיבה של דגים.
מבנה גוף זורם וארבע סנפירים חזקים
מקנים לאלאסמוזאורים כושר תמרון מעולה.
אך בשל הגיחות היומיות לחיפוש מזון, תנועותיהם נעשו צפויות
לצייד נבון וסבלני.
מוזזאורוס הוא טורף אורב.
הזוחל העצום הזה משתמש בזנבו הענקי כדי להאיץ במהירות מדהימה.
הפעם אין לו מזל.
למעשה, רוב ניסיונות הציד כושלים.
אך מאחר שאלאסמוזאורים כה רבים חיים כאן,
תוך זמן קצר יזכה בהזדמנות נוספת.
המוזזאור מוסווה ברקע רצפת הקניון החשוכה, ויכול להתקרב מבלי להתגלות...
ולחכות לצעיר חסר ניסיון.
הקורבן האידיאלי.
מוזזאורים יכולים לתקוף את טרפם בעוצמה כזאת,
שהפגיעה לבדה יכולה להרוג.
זו מתקפה מהירה כל כך, שכמעט בטוח שהאלאסמוזאור לא צפה אותה.
החיים באוקיינוס עלולים להיות מסוכנים, לא רק בגלל ענקים.
מכל האמוניטים הקטנים שברחו מבריכות הסלעים,
פחות מאחד מכל מאה שרד לאחר כמה וכמה חודשים בים.
אך מעטים אלה היו בני מזל במיוחד.
זרמי האוקיינוס נשאו אותם למקום מגורים אידיאלי:
מרבדים של עשב ים סמוך לחופי אירופה.
להקות של אמוניטים מופיעות כאן במגוון מפתיע של גדלים...
וצורות.
ענק מוזר זה, שאורכו כ-1.8 מ', הוא בקוליט,
שאוכל סמוך לקרקעית הים.
וכמעט זהה בגודלו,
הדיפלומוצרס, שצורתו כמהדק נייר ענקי.
כולם משגשגים כאן הודות למזון המצוי בשפע.
פלנקטון, סרטנים קטנים. חלקם אפילו אוכלים דגים.
ראשנים אלה מתחילים ללבוש
את הצורה יוצאת הדופן שתהיה להם בבגרותם.
הפיתול המזדקר מזהה אותם כנוסטוצרסים צעירים.
אלה נוסטוצרסים בוגרים.
הם מעדיפים את קרקעית הים במים עמוקים יותר.
אמוניטים שגשגו באוקיינוסים הפרה-היסטוריים
במשך כמעט 400 מיליון שנה.
יש אלפי מינים.
הם אחת מקבוצות בעלי החיים המצליחות ביותר שחיו מעולם.
הם פורחים במי ים ממוזגים חמימים וגם במים הקרים ביותר שבקטבים.
כמו כאן, בים הקפוא שסביב אנטרקטיקה.
אחרי חורף של חשכה כמעט מוחלטת, השמש הנמוכה מתחילה להמס את הקרח...
וסוללת את הדרך לשובו של אורח עונתי ענק.
מורטורנריה, סוג מוזר של אלאסמוזאור.
יש לו דם חם
ושכבת שומן עבה ששומרת על חום גופו.
הוא אחד מבעלי החיים החשאיים והחמקמקים ביותר בעולם.
קבוצה זו נדדה כ-3,000 ק"מ מאמריקה הדרומית...
כדי להגיע לכאן לקראת האביב.
זו הפעם הראשונה שהגורים שנולדו השנה ייתקלו בקרח ימי.
הוא עלול להיות מסוכן לזוחל שנושם אוויר.
הם יכולים לנשום רק דרך מרווחים בקרח.
הבוגרים צריכים לנווט בזהירות כדי למצוא אותם,
והצעירים חייבים להישאר בקרבת מקום.
המים הקרים הם בית גידול מצוין למזון החביב על ענקים אלה.
בוץ קפוא מלא יצורים קטנים.
בכל מטר רבוע של קרקעית ימים יכולים להימצא אלפי בעלי חיים זעירים.
הפרדת החלקים האכילים מהבוץ הדביק היא אתגר.
אך יש להם פתרון מגניב.
כשהם ממלאים את פיהם, הם סוגרים חלקית את המלתעות.
וכך יוצרים כברה ענקית שמסננת את האוכל.
הם בעלי החיים היחידים שפיתחו שיניים כדי לאכול באופן זה.
המורטורנריה יאכלו כאן כל הקיץ,
עד שהמים יקפאו מחדש בחורף הקוטבי.
במים חמים יותר, הם יתמודדו עם אתגרים אחרים.
אך בעלי החיים רבי התושייה ביותר תמיד ימצאו הזדמנויות
באוקיינוסים הגדולים של כדור הארץ הפרה-היסטורי.
Prehistoric Planet: חשיפה -
מה הייתה מהירותו של המוזזאור? -
ביבשות של כדור הארץ הפרה-היסטורי שלטו דינוזאורים,
אך בים שלטה קבוצה שונה מאוד של זוחלים:
המוזזאורים.
וזו הגולגולת של אחד מהם.
המוזזאורים היו לטאות ימיות.
חשבו על דרקון קומודו ענקי, שחיין בגודל של לווייתן.
ד"ר מייקל חביב אונ' קליפורניה -
חרטום מחודד, עור מחוספס, ארבעה סנפירים במקום גפיים רגילות
וזנב ארוך שדומה מאוד לזנב של כריש, אבל הפוך.
זה למעשה מוזזאור.
הגדול שבהם היה מוזזאורוס הופמני.
הוא היה טורף אורב.
אך מה היה סוד הצלחתו?
הם יכולים לעבור ממצב של חוסר תנועה...
קירסטן פורמוסו אונ' דרום קליפורניה -
למהירויות מדהימות מול העיניים שלך.
בעולם המודרני אנו רואים יכולת זו בזוחלים כמו תנינים.
השרירים שלהם מסוגלים להעביר זרמים קצרים בעלי כוח אדיר.
מוזזאורים, בהנחה שהם זוחלים, בהנחה שהם לטאות,
כנראה היו להם יכולות דומות בשרירים.
הם סיגלו לעצמם תכונה נוספת
שיכולה להגדיל את אלמנט ההפתעה.
אחת הבעיות בשחייה
היא שדרושה דינמיקה מיוחדת כדי לזנק במהירות,
לפעול כמו אצן על קו הזינוק.
אחת הדרכים הטובות ביותר לעשות זאת היא להתכופף בצורת האות C
ואז לנתר מהמים באמצעות צד הגוף.
דגים בימינו נוקטים טכניקה זו.
היא מכונה זינוק-C
ומאפשרת להם להאיץ מעצירה מוחלטת לשיא המהירות בן רגע.
מהירות - תאוצה - זמן -
ככל הנראה המוזזאורים יכלו לעשות דבר דומה מאוד,
אך בקנה מידה גדול בהרבה, כמובן.
אז באיזו מהירות בדיוק יכול לשחות ענק כמו מוזזאורוס הופמני?
כדי לגלות זאת, צוות Prehistoric Planet הזמין מחקר מדעי יחיד מסוגו.
עד לאחרונה איש לא ניסה באמת לאמוד
ערכי ביצועים כאלה בפירוט.
המחקר שלנו הוא אחד הניסיונות הראשונים
לכמת את היכולות של בעלי חיים אלה.
והתוצאות שקיבלנו באמת מדהימות.
אורך גוף -
הצוות חישב את הנתונים ארבע פעמים...
12 טונות - 12.8 מ' -
כדי לוודא שהם נכונים.
אורך זנב -
כל ארבעת הניסויים השונים הגיעו לאותה מסקנה כללית.
בעלי חיים אלה יכלו לייצר תאוצות אדירות.
מוזזאור זה יכול כנראה לעבור מרחק השווה ל-75 אחוז מאורך גופו
בשנייה אחת.
פירוש הדבר שאם המוזזאור הזה נמצא במרחק 17 מ' ממך,
בתוך שנייה אחת הוא יהיה 75 אחוז קרוב יותר.
ובשנייה הבאה הוא יעקוף אותך
וכנראה יאכל אותך על הדרך.
פגיעה של מוזזאורוס
דומה קצת לפגיעה של סמי-טריילר בגודל מלא.
רק המכה של פגיעת החיה, שלא לדבר על הנשיכה שבאה אחריה,
תהרוג רבים מקורבנותיה בו במקום.
מוזזאורים יכלו לגמוע כ-50 קילומטר בשעה,
בתוך שנייה אחת בלבד.
מסיבה זו יש הטוענים שהם היו הטורפים הימיים הגדולים בכל הזמנים.
תרגום: גלית אקסלרד