Dinosaurused valitsesid planeeti...
JUTUSTAB DAVID ATTENBOROUGH
...enam kui 150 miljonit aastat.
Nad elasid peaaegu igas ilmanurgas
ning olid peaaegu iga mõeldava kuju ja suurusega.
Mõned olid tõeliselt erakordsed.
Teame nüüd, et T. rex oli võimas ujuja...
velotsiraptorid olid kavalad sulelised kütid
ja mõned dinosaurused olid vägagi kummaliste käitumisviisidega.
Aga peaaegu iga päev tehakse uusi avastusi,
mis räägivad meile rohkem elust selle planeedi peal 66 miljoni aasta eest.
Sel korral saates „Prehistoric Planet“
paljastame uusi loomi
ning uut infot, mis valgustab nende paarilisteotsinguid
järglaste kasvatamise raskusi
ja hiiglaslikke lahinguid.
Näete aega, mil leidis aset looduse suurim vaatemäng.
See on „Prehistoric Planet 2“.
OOKEANID
Ookean.
Esiajaloolise planeedi suurim elupaik.
See on kodu ühele aegade suurimale kiskjale...
hiiglaslikule mosasaurusele.
Aga kõik mosasaurused pole jõhkrad 15-meetrised koletised.
Riffi on varjunud Phosphorosaurus.
Ka tema on mosasauruste perekonnast,
üks väikseimaid liikmeid, vähem kui kolmemeetrine emane.
Päevasel ajal peitub ta ohtude eest.
Aga iga tund peab ta korra-paar pinnale sööstma, et hinge tõmmata.
Nagu kõik tema liigikaaslased, hingab ka tema õhku.
Suurimate mosasauruste kõrval on ta tilluke.
Aga ka tema on ohtlik kiskja.
Ning ega ta alati end varjudes peida.
Õigel ajal saab temast kütt.
Ja õige aeg on siis, kui päike loojub.
Pimeduse saabudes tema veealune maailm muutub.
Nüüd hakkavad miljardid olendid merepõhjast tõusma,
et veepinna lähedal toituda.
Maailma suurim massiline ränne leiab aset peaaegu pilkases pimedas
ja seda näeb vaid eriliste öövaatluskaameratega.
Kõige silmapaistvam nendest öistest külalistest on üks laternkala liik.
Nende ähmast tontlikku valgust tekitab keemiline reaktsioon nende kehas.
Selle bioluminestsentsi välgatusega saab kiskjaid segadusse ajada.
Ja alt vaadatuna aitab helendus neil ookeani kuuvalge pinnaga
sulanduda ja end selle taustal varjata.
Aga Phosphorosaurus'e eest nad end varjata ei saa.
Tal on oma kasvu kohta suurimad silmad mosasauruste seas...
mille abil näeb ta illusiooni läbi ja suudab saaki eristada.
Koidiku ajaks on migreeruv parv taas sügavustesse sukeldunud.
Ning ka Phosphorosaurus peab oma päevasesse peidukohta naasma.
Suurimad mosasaurused luusivad taas ringi.
Tema peab pimedikku ootama, et taas turvaliselt jahti pidada.
Päeval pakub esiajalooline ookean võimalusi hoopis teistsugusele kütile.
Põhja-Ameerika soojades meremadalikes
on kalu peaaegu sama palju kui öiste laternkalade parves.
Ja nad meelitavad ligi 180 cm pika hesperornise.
Hesperornis ei suuda küll lennata, aga ookeanieluks on ta hästi kohanenud.
Suurte võimsate jalgadega saab ta väga kiiresti ujuda.
Ühelgi õnnetul kalal pole pääsu,
kui ta nõelteravaid hambaid täis noka vahele jääb.
Kalaparv pole pikalt pelgalt hesperorniste päralt.
Xiphactinus'ed ehk X-kalad.
Toitumisvõimalus meelitab neid peagi arvukalt kohale.
Üle viiemeetristena on nad ookeani ühed suurimad ja kiireimad kalad.
Oma suure suuga saab Xiphactinus korraga mitu kala kinni püüda
ja neelab vahel endast poole väiksemagi saaklooma tervena alla.
Algul jagub kalu kõigile.
Aga parve kahanedes pööravad X-kalad oma tähelepanu mujale.
Kiskjast on saakloom saamas.
Hesperornistel on vaid üks valik: elu eest põgeneda.
Xiphactinus on kiirem.
Hesperornis on vilkam.
Aga X-kala jaoks on menüüs kõik...
ka enda liigikaaslased.
Minutitega on pidusöök kadunud...
ja kiskjad liiguvad edasi.
Mõrtsukalikud kütid pole ookeani ainsad ohud.
Ka meri ise võib ohtlik olla.
Siin esiajaloolise Euroopa saarte ümber
tekitab mereloodete vägi elu jaoks raskusi.
Eriti kõige tillukesematel olenditel.
Need on ammoniitide munad.
Neid on mitu tuhat.
Vool tõi need kalda lähedale...
kivistesse lohkudesse.
Siin saavad nad ohutult areneda.
Munad on tillukesed, vaid paarimillimeetrised.
Nüüd on aeg järglastel vabaneda.
Nad liiguvad joa pursetega.
Aga uute ujumisoskustega pole kerge viluda.
Need lohud on seni neile sõimeks olnud.
Aga mõõnaga muutuvad need isoleeritud lompideks.
Teised saavad põgeneda.
Aga abitute ammoniitide sõimest võib kähku surmalõks saada.
Keskpäevase päikese käes hakkab lombi vesi aurustuma.
Kui lomp täitsa ära kuivab, surevad nad kõik.
Aga lootus pole kadunud.
Väiksed ammoniidid suudavad midagi imelist teha.
Igaüks üritab põgeneda, mistõttu nad kuhjuvad üksteise otsa.
Koos liiguvad nad põhimõtteliselt nagu üks isend.
Igaüht kannab edasi see tilluke elav tõusulaine,
tagumised isendid tõukavad eesolijaid üle kuivade kivide.
Lõpuks pääsevad nad sügavamasse vette.
Nüüd ootavad nad tõusu.
Aga kõik ei pääse.
Lugematul hulgal isendeid jääb kuivale.
Toit raipesööjatele, nagu nendele Pyroraptor'i-poegadele.
Ülejäänud viiakse võimsate hoovustega maismaast kilomeetrite kaugusele.
Isegi nii kaugele, Vaikse ookeani keskpunkti.
Need tohutud atollid ja nende keskel olevad laguunid
pakuvad ainsana varjupaika tuhandete kilomeetrite raadiuses.
Siit leiavad tuarangisaurused, elasmosauruslaste sugukonnast, ohutu koha.
Aga nendest madalikest kaugemal on teine lugu.
Elasmosaurused peavad iga päev sügavamas vees käima.
Atolliäärsete kanjonite kaudu pääseb madalikelt rikkalikele toitumisaladele.
See süvavesi meelitab ligi nii näljaseid elasmosauruseid
kui ka kiskjaid, kes neid jahivad.
Ookeani suurimaid.
Viieteistmeetrine mosasaurus.
Ookeanipõhjast üles paisatud toitained tagavad rikkaliku kalade varu.
Voolujooneliste kehade ja nelja võimsa loivaga
saavad elasmosaurused väga osavalt manööverdada.
Aga igapäevased söömaskäigud muudavad nende liikumise ettearvatavaks
intelligentse ja kannatliku küti jaoks.
Mosasaurus on varitsev kiskja.
See üüratu loom kasutab oma suurt saba, et hämmastava nobedusega kiirendada.
Sel korral ei vedanud.
Lausa enamik jahte ebaõnnestuvad.
Aga kuna siin elab nii palju elasmosauruseid,
avaneb peagi taas uus võimalus.
Maskeeriva tumeda kanjonipõhja taustal saab mosasaurus märkamatult läheneda...
ja oodata noort kogenematut indiviidi.
Ideaalset ohvrit.
Mosasaurus võib nii tugevalt lüüa, et ainuüksi kokkupõrge tapab saaklooma.
Rünnak on nii kiire, et elasmosaurus üsna kindlalt ei osanud seda oodata.
Elu võib ookeanis ohtlik olla ja mitte ainult hiiglaste tõttu.
Lompidest põgenenud väikestest ammoniitidest
on vähem kui üks protsent meres mitu kuud vastu pidanud.
Aga nendel vähestel vedas kohe eriti.
Ookeanihoovused kandsid neid ideaalsesse elukohta:
Euroopa ranniku lähedal asuvatele mererohuga aladele.
Siin on parvedes ammoniite üllatavalt erinevate suuruste...
ja kujudega.
See kummaline 180 cm pikk hiiglane on Baculites,
kes toitub merepõhja lähedal.
Ja peaaegu sama suur
on hiiglasliku kirjaklambri kujuga Diplomoceras.
Nad kõik saavad siin jõudsalt elada, sest on rohkelt toitu.
Nad söövad siin planktonit, väikseid koorikloomi ja mõned isegi kalu.
Neil vastkoorunutel hakkab kujunema välja
erakordne kuju, mis neil täiskasvanutena on.
Esileulatuva spiraali järgi saab neid noorte Nostoceras'tena tuvastada.
Need on täiskasvanud Nostoceras'ed.
Nad eelistavad sügavamate vete merepõhja.
Ammoniidid on vohanud nendes esiajaloolistes ookeanides
peaaegu 400 miljonit aastat.
Neid on tuhandeid liike.
Nad on ühed kõige edukamad loomad, kes on eales eksisteerinud...
elades jõudsalt parasvöötme soojades meredes ja isegi pooluste külmimais vetes.
Näiteks siin, Antarktikat ümbritsevas külmunud meres.
Pärast pea täielikus pimeduses möödunud talve hakkab madal päike jääd sulatama...
muutes selle taas ligipääsetavaks hiiglaslike hooajaliste külaliste jaoks.
Morturneria'd, veidrat sorti elasmosaurused.
Nad on püsisoojased ja paks rasvakiht aitab neil kehasoojust hoida.
Nad on ühed maailma kõige salalikumad ja tabamatumad loomad.
See grupp migreerus üle 3000 km kauguselt Lõuna-Ameerikast,
et kevadeks siia jõuda.
Tänavu sündinud järglased kohtavad nüüd esimest korda merejääd.
See võib õhku hingava reptiili jaoks ohtlik olla.
Nad saavad hingata vaid seal, kus jääs on augud.
Täiskasvanud peavad ettevaatlikult neid auke otsima
ning noorukid peavad lähedal püsima.
Siinne külm vesi on suurepärane elupaik selle hiiglase lemmiktoidu jaoks.
Polaarmuda, mis on täis väikeseid olendeid.
Merepõhja igal ruutmeetril võib tuhandeid tillukesi loomi olla.
Kleepuvast mudast on raske söögipoolist eemaldada.
Aga neil on vahva lahendus.
Suutäit ampsates sulgevad nad oma lõuad osaliselt,
tekitades hiiglasliku sõela, millega toitu välja filtreerida.
Nad on ainsad loomad, kel on hambad sedasi toitumiseks arenenud.
Morturneria'd söövad siin terve suve,
kuni vesi polaartalvega taas kinni külmub.
Soojemates vetes ootavad neid ees teised raskused.
Aga kõige leidlikumad loomad leiavad alati võimalusi
esiajaloolise planeedi laiuvates ookeanides.
PREHISTORIC PLANET: PALJASTATUD
KUI KIIRE OLI MOSASAURUS?
Esiajaloolise planeedi maismaad valitsesid dinosaurused,
aga meres domineerisid hoopis teistsugused reptiilid,
mosasaurused.
Ja see on ühe säärase kolp.
Mosasaurused olid meresisalikud.
Justkui hiiglaslikud, vaalasuurused ujuvad komodo varaanid.
CALIFORNIA ÜLIKOOL
Kitsenev koon, kare nahk, tavajäsemete asemel neli loiba
ja pikk saba, mis meenutab väga hai oma, ent on tagurpidi.
Selline oligi mosasaurus.
Suurim oli Mosasaurus hoffmanni.
Ta oli varitsev kiskja.
Aga mis oli tema edu saladus?
Nad võivad paigal olla, üldse mitte liikuda...
LÕUNA-CALIFORNIA ÜLIKOOL
...ja siis uskumatult kiiresti söösta.
Tänapäeval näeme seda sääraste roomajatega nagu krokodillid.
Nende lihased võimaldavad tohutult võimsaid äkkrünnakuid.
Kuna mosasaurused olid reptiilid, sisalikud,
siis küllap võimaldasid nende lihased sarnaseid sööste.
Nad olid kohanenud ka teisel moel,
mis võis üllatusmomenti suurendada.
Ujumise juures on üks keerulisi asju see,
et vajad erilist dünaamikat kiire stardi jaoks,
nagu sprinterid lähtepakuga.
Ja üks parimaid viise selleks on end C-kujuliseks painutada
ja siis oma küljega vett eemale tõugata.
Tänapäeval teevad kalad nii.
Säärane C-start
võimaldab neil silmapilkselt seisult täiskiirusele söösta.
KIIRUS - KIIRENDUS - AEG
Mosasaurused suutsid tõenäoliselt midagi väga sarnast teha,
aga mõistagi palju suuremas mastaabis.
Kui kiiresti suutis siis Mosasaurus hoffmanni laadne hiid ujuda?
Vastuse saamiseks tellis meie saate tiim unikaalse teadusuuringu.
Seni polnud sääraseid võimete väärtusi detailselt kalkuleerida üritatud.
Meie töö on üks esimesi katseid
nende loomade võimetele reaalseid arvulisi väärtusi anda.
Ning saime sedasi üsna vapustavaid tulemusi.
KEHA PIKKUS
Tiim rehkendas kõike neli korda...
12 TONNI 13 MEETRIT
...et korrektsust tagada.
SABA PIKKUS
Kõik neli uuringut jõudsid kokkuvõttes sama järelduseni.
Need loomad olid tohutuks kiirenduseks võimelised.
See mosasaurus võib arvatavasti ühe sekundiga 75% oma pikkusest läbida.
See tähendab, et kui mosasaurus on teist 17 meetri kaugusel,
siis sekundiga jõudis ta 75% lähemale
ning teise sekundiga juba möödus teist ja küllap pani tee peal teid nahka.
Mosasauruse hoop oleks justkui veoautolt matsu saamisega võrreldav.
Ainuüksi olendi löök, sellele järgnevast hammustusest rääkimata,
tapaks paljud saakloomad silmapilkselt.
Mosasaurused suutsid saavutada kiiruse 50 km/h pelga sekundiga.
See teebki paljude arust neist aegade ülima merekiskja.
Tõlkinud Silver Pärnpuu