Динозаврите са господствали...
ДЕЙВИД АТЪНБЪРО
...в продължение на над 150 милиона години.
Обитавали са почти всеки край на света
и са имали всевъзможни форми и размери.
Някои са били наистина необикновени.
Сега знаем, че тиранозавърът рекс е бил добър плувец.
Велоцирапторите са били хитри пернати ловци.
А някои динозаври са имали чудновато поведение.
Но почти всеки ден се правят нови открития,
които разкриват повече за живота на Земята преди 66 милиона години.
Този път ще видим нови животни
и ще научим нови неща за любовния им живот,
трудностите при отглеждането на потомство
и титаничните им битки.
Ще ви пренесем в ерата, когато природата е изнасяла най-зрелищния си спектакъл.
Планетата ни по времето на динозаврите.
БЛАТАТА
Обширните блата в Североизточна Азия.
В тази наводнена низина има безброй острови.
Всеки от тях е заобиколен от застояли води.
Потенциални убежища за зараждането на нов живот.
Млад птерозавър аждархид. Само на няколко часа е.
Тъй като е на остров, може да направи първите си крачки на спокойствие.
След като прохожда, е време да изпробва крилата си.
Ще трябва да се упражнява как да ги използва правилно.
Това женско мъниче е високо само 30 см,
но ще се превърне в гигант с близо десет метра размах на крилата.
За целта ще му трябва много храна,
каквато този малък остров не може да му осигури.
Ще се наложи да полети,
за да се храни в мочурливите гори около острова си.
Първият полет винаги е труден, особено над вода.
Днес има лек полъх.
Той ще му помогне да се издигне.
Но този младок още няма достатъчно сили.
Шамозухи. Хищници, дълги по 4-5 метра.
Този остров може да е безопасен,
но не и водите около него.
Ако излитането не е идеално, е трудно да се набере височина.
Това не е достатъчно високо.
Някои от по-силните летци са на няколко маха от безопасната гора.
Други още не са направили опит.
Отърва се като по чудо.
А сега има шанса да вземе наградата си.
В тези богати заблатени гори има достатъчно храна за малкото.
В мочурищата на Южна Америка
дългите летни дни предлагат по-богата гощавка.
Тези блата гъмжат от всякакви животни.
И ловците се събират.
Свирепият еднометров зарган.
Обяд за гигантски австрораптор.
Той е родственик на велоцираптора, но е много по-голям.
Около шест метра от главата до опашката и тежи над 350 г.
Със зъби като на крокодил
тези динозаври са много сръчни в хващането на риба.
През повечето време са самотни ловци.
Но през лятото рибата се увеличава,
а с нея и броят на австрорапторите.
Най-големите искат най-добрите места за риболов.
Не търпят конкуренция.
За онези, които още растат, това е труден период от годината.
Този младок, още с окраската на подрастващ,
почти няма надежда да си намери добро място за риболов.
Но тук има и други начини да се нахрани.
При толкова много храна наоколо възрастните я пилеят.
Често изяждат само най-хубавото месо на рибата.
Огризките ще задоволят глада на подрастващия.
Но е рисковано.
За да успее, трябва да се промъкне.
Наранен и с празни ръце.
Но възрастните продължават да пируват и може да се появи друга възможност.
Двама възрастни се счепкват за най-доброто място за риболов.
Време е за решителни действия.
И за бягство.
Успя.
Докопа повече от огризки.
Научил си е урока.
Когато догодина изобилието се върне,
той може би ще успее да си спечели собствено място за риболов.
В Северен Мадагаскар условията вече се променят.
Първият дъжд от месеци насам възражда напуканата земя.
Локвите и каналите отново се пълнят и животните се завръщат.
И не всички са динозаври.
В калните локви дебне...
чудовище.
Велзебуфо, дяволската жаба.
Толкова е голяма, че може да погълне малък динозавър цял.
Но този мъжки не е тук на лов.
Търси си половинка.
Женските дяволски жаби са придирчиви, затова трябва да намери добро място.
Само тогава ще може да ги привлече.
Гърлените му звуци се чуват надлъж и нашир.
Не е това, на което се надяваше.
Рапетозаври, дълги по 15 метра.
Мястото ги е привлякло с обещанието за кална баня.
Идват в най-неподходящия за жабата момент.
Локвите сега са заети от 70 тона завроподи.
Няма много време.
Женските дяволски жаби се чифтосват само в началото на дъждовния период.
Трябва му нова локва.
Съзира една.
Пътят до нея ще е опасен.
Най-сетне стига до нея,
но са го забелязали.
Неслучайно се нарича "дяволска" жаба.
Време е да опита пак да попее.
Но гласът му е заглушен от шума на доволните завроподи.
За негов късмет
има нещо, което рапетозаврите обичат повече от търкалянето в калта.
Храната.
Гладното стадо продължава нататък.
Но оставя нещо полезно зад себе си.
Десетки гигантски следи, пълни с вода.
Идеални места, на които жабата да продължи да търси половинка.
Дяволската жаба може да оцелее тук
само защото всяка година земята се наводнява от сезонните дъждове.
Но на места заради промяната на климата
дъждовете са по-нарядко.
Този вътрешен водоем в Северна Америка в миналото е бил дълбок няколко метра.
Но след десет години суша е напълно сух.
Въпреки това някои динозаври продължават да се навъртат тук.
Стадо пахицефалозаври.
Странни същества с дебел череп с кубе отгоре.
Предпочитат да се хранят с плодове и листа,
но сега трябва да се задоволят с корени и насекоми.
Стадото е водено от едър мъжки.
Той съблюдава реда, за да може всички да се хранят на спокойствие.
Но в стадото назрява проблем.
Младият мъжки се големее.
Време е водачът да го вразуми или да го изгони.
Демонстрира цветната си корона
в опит да сплаши младока.
Но той не се отказва току-така.
Дебелите по 25 см черепи им позволяват да издържат на силни челни сблъсъци.
По-възрастният мъжки е по-тежък,
но по-младият е по-сръчен и издръжлив.
Това наклонява везните в негова полза.
Победен вик.
Но прибърза.
Падналият трябва да плати висока цена.
Изгнание.
Сам ще му е трудно да оцелее.
Но животът тук няма да е лесен и за победителя
освен ако водата в тази земя скоро не се върне.
В този обширен континент
има близо 260 000 квадратни километра заблатени територии
и повечето от тях са наводнени целогодишно.
През пролетта новата растителност създава отлични условия за събиращите се стада.
Но където има голям брой тревопасни,
има и големи хищници.
Тиранозаври рекс.
Най-силните сухоземни месоядни на планетата.
Обикновено устройват засада на плячката,
но при толкова вперени погледи
сега не е моментът за атака.
С падането на нощта някои от стадата, които са пасли на открито,
се подслоняват в гората.
Сега предимството е на страната на хищниците.
Тиранозаврите имат най-големите очи при динозаврите,
затова зрението им на слаба светлина е превъзходно.
Придвижват се в гората почти безшумно
благодарение на възглавничките на краката си.
Група едмонтозаври.
Те нямат броня,
но са големи колкото тиранозаврите и са два пъти по-бързи от тях.
Нужна е хитрост, за да си хванат един.
Всеки от ловците внимателно застава на позиция.
Тогава един от тях нарочно издава звук.
Едмонтозаврите са подплашени.
Сега знаят, че наблизо има ловци,
но не и къде точно са.
Време е да се задейства капанът.
Един тиранозавър рекс хуква.
Стадото се паникьосва и побягва натам, където чака другият тиранозавър.
Безупречно изпълнен план
от един от най-големите сухоземни хищници, живели някога
в блатата на праисторическата ни планета.
НАУЧНАТА ИСТИНА
УДРЯЛИ ЛИ СА СЕ С ГЛАВИ ПАХИЦЕФАЛОЗАВРИТЕ?
Това е черепът на пахицефалозавър -
тревопасно, дълго пет метра.
Въпреки дългогодишните изследвания
още не сме разбрали напълно защо главата му е с такава странна форма.
Отличителната черта на пахицефалозавъра...
Д-Р СУЗАНА МЕЙДМЪНТ
...е чудатото кубе на главата.
Около него има странни израстъци и издатини.
Като на дракон.
ПРОФЕСОР ПОЛ БАРЕТ
Когато за пръв път видели тези черепи с кубета, дебели по 30 см,
учените смятали, че са много здрави и вероятно с тях те са се удряли
в битки за социална йерархия.
Днес животни като дебелорогите овни блъскат главите си по този начин.
Дебелият череп предпазва мозъка от ударите.
Но обяснява ли това причудливата форма на главата на пахицефалозавъра?
Много палеонтолози са изследвали черепите им отвътре.
Правили са сечения на кубетата
и така са разбрали, че може би те не са толкова здрави
да издържат на челен удар.
Но са открили нещо, което загатва, че кубето е служило за друго.
На повърхността му има мрежа от дребни влакна.
Може би за тях се е крепяла яркоцветна кожа,
привличаща срещуположния пол.
Тази нова теория е била възприемана до 2013 г.,
когато е направено ново откритие.
Намерен е пахицефалозавър
с белези, които показват, че е оцелял след множество наранявания по главата,
и това не е единичен случай.
Анализирани са експонати от природонаучни музеи
и са открити доста свидетелства за такива лезии
на подобно място при различни пахицефалозаври.
Доказателство, че може би са се удряли с глави.
Били ли са черепите им толкова здрави, че да предпазят мозъка?
За да разберат това, учените прибягват до най-новата сканираща технология.
Чрез компютърна томография можем да направим модели на костите,
които после да подложим на различни инженерни тестове
така, както правим с част от самолет или с изкуствена става.
Това дава последното доказателство.
Тестовете показват, че кубетата са издържали на огромна сила.
Като при играчите на американски футбол, когато се блъскат един в друг.
Сега смятаме, че при пахицефалозаврите главата е била
и страшно оръжие,
и украшение за перчене.
Два начина да покажат кой е командвал в праисторическия им свят.
Превод на субтитрите Катина Николова