Dinozauri valdīja pār planētu...
STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
...vairāk nekā 150 miljonus gadu.
Tie apdzīvoja gandrīz visus zemeslodes nostūrus
un pēc izskata un auguma bija neiedomājami daudzveidīgi.
Daži bija patiesi neparasti.
Nu mēs zinām: karaliskais tiranozaurs bija izcils peldētājs,
velociraptori bija viltīgi, spalvām klāti mednieki
un dažiem dinozauriem bija ļoti savāda uzvedība.
Bet gandrīz katru dienu tiek izdarīti jauni atklājumi,
kas mums sniedz vairāk zināšanu par dzīvi uz šīs planētas pirms 66 miljoniem gadu.
Šoreiz seriālā Prehistoric Planet
pastāstīsim par jauniem dzīvniekiem
un sniegsim jaunu ieskatu viņu partnera meklējumos,
grūtībās, ar ko nākas saskarties, audzinot mazuļus,
un viņu titāniskajās cīņās.
Dodieties ceļojumā uz laiku, kad daba izpaudās visā krāšņumā!
Seriāls Prehistoric Planet 2.
PURVI
Bezgalīgie Ziemeļaustrumāzijas dumbrāji.
Šajā zemajā applūstošajā teritorijā ir neskaitāmas salas.
Katru salu ieskauj lēni plūstoši ūdeņi...
padarot par potenciālu patvērumu jaunai dzīvībai.
Jauns pterozaurs - aždarhids. Tikai dažas stundas vecs.
Atrašanās uz salas
nozīmē, ka pirmos biklos soļus tas var spert drošībā.
Pēc nostāšanās uz kājām ir laiks iemēģināt spārnus.
Lai tie labi klausītu, būs mazliet jāpavingrinās.
Šis mazulis, kas ir tikai 30 cm garš,
izaugs par milzi ar deviņu metru spārnu plētumu.
Un, lai tas notiktu, vajadzēs daudz pārtikas...
ko šī mazā saliņa nespēj nodrošināt.
Mazulim būs jādodas prom,
lai barotos purvainajos mežos, kas ieskauj viņa salu.
Pirmais lidojums vienmēr ir grūts, īpaši, ja tas notiek virs atklāta ūdens.
Šodien pūš viegls vējiņš.
Tas palīdzēs ar papildu cēlējspēku.
Bet šis jaunulis vēl nav pietiekami spēcīgs.
Šamozuhs. Četrarpus metrus garš plēsējs.
Šī sala varbūt ir droša vieta,
bet apkārtējie ūdeņi noteikti nav.
Ja pacelšanās nav ideāla, ir grūti uzņemt augstumu.
Un šis augstums nav pietiekams.
Daži spēcīgākie lidotāji
jau gandrīz nokļuvuši drošībā mežā.
Citiem vēl jāmēģina.
Gandrīz brīnumaina izglābšanās.
Un tagad ir iespēja tikt pie atalgojuma.
Šajos bagātajos dumbrāju mežos ir visa nepieciešamā barība.
Šeit, Dienvidamerikas mitrājos,
garās vasaras dienas nodrošina bagātīgākas dzīres.
Šajos purvos čum un mudž visdažādākie dzīvnieki.
Un pulcējas mednieki.
Negantā 90 centimetrus garā vējzivs.
Pusdienas milzu austroraptoram.
Austroraptori ir velociraptoru radinieki, bet daudz, daudz lielāki.
To garums no galvas līdz astei ir 6 metri, un svars - vairāk nekā 350 kilogramu.
Un ar zobiem, kas ir līdzīgi kā krokodilam,
šie dinozauri ļoti prasmīgi ķer zivis.
Lielāko daļu gada tie medī vienatnē.
Bet vasarā, palielinoties zivju skaitam,
pieaug arī austroraptoru skaits.
Lielākie cenšas paturēt labākās zvejas vietas savā pārziņā.
Sāncenšus tie necietīs.
Tiem, kas vēl nav spēku pilnbriedā, šis gada posms ir sarežģīts.
Šim jaunajam tēviņam, ko vēl aizvien klāj jaunuļa spalvas,
ir maz cerību iegūt labu vietu zvejai.
Tomēr ir arī citi veidi, kā tikt pie maltītes.
Tā kā te ir tik daudz barības, pieaugušie barojas ļoti izšķērdīgi.
Bieži vien tie apēd tikai zivs vērtīgākās daļas.
Bet jaunulis būtu priecīgs arī par pārpalikumiem.
Taču tas ir riskanti.
Lai gūtu panākumus, viņam būs jābūt izmanīgam.
Iekaustīts un tukšā.
Bet, tā kā pieaugušie blakus turpina dzīrot,
varētu rasties vēl kāda iespēja.
Divi pieaugušie īpatņi cīnās par labāko zvejas vietu.
Īstais brīdis jaunulim rīkoties...
un īstais brīdis nozust.
Izdevās!
Un šīs nav nekādas atliekas.
Mācība gūta.
Un, kad nākamgad labvēlīgie apstākļi atgriezīsies,
varbūt viņam izdosies izcīnīt pašam savu zvejas vietu.
Madagaskaras ziemeļos apstākļi jau mainās.
Pirmais lietus pēc vairākiem mēnešiem atdzīvina izkaltušo zemi.
Peļķēm un ieplakām no jauna piepildoties, atgriežas dzīvnieki.
Un ne tikai dinozauri.
Šajās dubļainajās peļķēs uzglūn...
kāds briesmonis.
Belcebufs, velna krupis.
Tas ir tik liels, ka var norīt veselu mazu dinozauru.
Bet šis tēviņš šeit nav, lai medītu.
Viņš meklē mātīti.
Velna krupju mātītes ir izvēlīgas, tāpēc viņam jāatrod laba vieta.
Tikai tad viņš spēs tās pievilināt.
Viņa zemie kurkstieni skan tālu.
Šis nav gluži tas, uz ko viņš cerēja.
Piecpadsmit metrus garie rapetozauri.
Tie šurp atnākuši cerībā uz dubļu vannu.
Belcebufam viņu izvēlētais brīdis nevarēja būt vēl sliktāks.
Viņa peļķēs nu gulšņā 65 tonnas smagi zauropodi.
Laika nav daudz.
Velna krupju mātītes pārosies tikai lietus sezonas sākumā.
Viņam vajag citu peļķi.
Te viena ir.
Ceļš līdz tai būs bīstams.
Beidzot viņš ir tur...
bet viņš ir pamanīts.
Ne velti viņu sauc par velna krupi.
Nu atkal jāķeras pie dziedāšanas...
bet viņš nespēj pārkliegt apmierināto zauropodu izdotās skaņas.
Krupim par laimi,
ir kāda lieta, kas rapetozauriem patīk vēl labāk nekā vārtīšanās dubļos...
un tā ir ēšana.
Izsalkušais bars virzās tālāk...
turklāt atstājot aiz sevis kaut ko noderīgu.
Desmitiem milzu pēdu nospiedumu, kas pilni ar ūdeni.
Tie ir ideāli piemēroti belcebufam, lai turpinātu meklēt mātīti.
Velna krupis te var izdzīvot tikai tāpēc,
ka šo zemi ik gadu pārpludina sezonālās lietavas.
Tomēr ir vietas, kur, mainoties klimatam,
lietavu iespējamība vairs nav tik droša.
Šo iekšzemes baseinu Ziemeļamerikā senāk klāja pāris metru dziļš ūdens.
Bet pēc desmit gadu ilga sausuma tas tagad ir pilnīgi izkaltis.
Tomēr daži dinozauri te joprojām uzkavējas.
Pahicefalozauri -
dīvaini radījumi ar biezu kupolveida galvaskausu.
Viņi labprātāk pārtiktu no augļiem un lapām...
bet tagad ir spiesti iztikt ar saknēm un kukaiņiem.
Baru vada liels tēviņš.
Viņš uztur kārtību, tāpēc ikviens var mierīgi meklēt barību.
Taču nepatikšanas briest viņu pašu barā.
Jaunais tēviņš uzvedas izaicinoši.
Valdošajam tēviņam viņš ir jānoliek pie vietas vai jāpatriec.
Viņš izrāda savu krāsaino pieri...
cenšoties jauno tēviņu iebiedēt.
Bet jaunais tik viegli atkāpties negrasās.
25 centimetrus biezie galvaskausi ļauj tiem izturēt spēcīgo badīšanos.
Vecākais tēviņš ir smagāks,
bet jaunākais ir veiklāks un izturīgāks,
un tas nosver svaru kausus par labu viņam.
Uzvaras rēciens.
Taču par agru.
Zaudētājam jāmaksā augsta cena.
Izsūtījums.
Vienatnē viņam izdzīvot būs grūti.
Taču arī uzvarētājam dzīve šeit nebūs viegla,
ja vien šajā zemē neatgriezīsies ūdens. Un drīz.
Šajā plašajā kontinentā
ir vairāk nekā 260 000 kvadrātkilometru dumbrāju...
un lielākā daļa no tiem paliek applūdusi visu gadu.
Pavasarī šeit izaug jauni augi, kas rada lieliskas barošanās vietas dzīvniekiem.
Bet tur, kur ir daudz augēdāju...
ir arī prasmīgi mednieki.
Karaliskie tiranozauri...
varenākie sauszemes plēsēji uz planētas.
Parasti tie upurim uzbrūk no slēpņa...
bet, ja vēro tik daudz acu...
šis nav īstais brīdis uzbrukumam.
Iestājoties tumsai,
daži no dzīvnieku bariem, kas bija ganījušies klajumos,
rod patvērumu mežā.
Tagad izredzes mainās par labu plēsējiem.
Tiranozauriem ir vislielākās acis no visiem dinozauriem,
tāpēc sliktā apgaismojumā tie redz lieliski.
Un tie spēj pārvietoties pa mežu gandrīz bez skaņas,
pateicoties mīkstajiem pēdu spilventiņiem.
Bariņš edmontozauru.
Tiem nav bruņu,
bet tie ir tikpat lieli kā karaliskie tiranozauri un divreiz ātrāki.
Lai kādu noķertu, vajag viltību.
Visi mednieki uzmanīgi nostājas pozīcijā.
Tad viens tīšām saceļ troksni.
Edmontozauri ir satraukušies.
Tagad tie zina, ka mednieki ir tuvu,
bet nezina, kur tieši tie atrodas.
Laiks aizcirst slazdu.
Viens tiranozaurs metas uz priekšu.
Dzīvnieki krīt panikā un joņo uz vietu, kur slēpnī gaida otrs tiranozaurs.
Plāns, ko nevainojami izpildījuši...
vieni no varenākajiem sauszemes plēsējiem, kas jebkad ir dzīvojuši...
mūsu aizvēsturiskās planētas purvos.
PREHISTORIC PLANET: AIZKADRI
VAI PAHICEFALOZAURI TIEŠĀM BADĪJĀS?
Šis ir piecus metrus gara augēdāja pahicefalozaura galvaskauss.
Par spīti gadiem ilgiem pētījumiem,
mēs joprojām cenšamies saprast, kāpēc tam bija šī dīvainā galvas forma.
Pahicefalozauru īpašā iezīme, protams...
DR. SŪZENA MEIDMENTA
...ir šis dīvains kupols uz galvas.
Ap to ir visādi ļoti dīvaini izaugumi, puni un bumbuļi.
Pēc izskata tie atgādina pūķus.
PROFESORS POLS BERETS
Atklājot šos galvaskausus ar teju 30 centimetrus biezajiem kupoliem,
tika uzskatīts, ka tie ir ļoti izturīgi.
Tika uzskatīts, ka varbūt dzīvnieki ar tiem badījās,
cīnoties par vietu sociālajā hierarhijā.
Mūsdienās šādi badās, piemēram, Kanādas aitas.
Sabiezināts galvaskauss palīdz aizsargāt smadzenes no trieciena.
Bet vai tas pilnībā izskaidro pahicefalozaura kupolveida galvu?
Vairāki paleontologi nosprieda, ka jāielūkojas galvaskausu iekšpusē.
Viņi sagrieza vairākus pahicefalozauru kupolus
un noskaidroja, ka, iespējams, tie nebija pietiekami stipri,
lai izturētu tiešus triecienus pa galvu.
Taču viņi atklāja ko citu, kas lika domāt, ka kupolam bija atšķirīgs pielietojums.
Tā virsmu klāja sīku šķiedru tīkls.
Iespējams, tas apgādāja košu ādu, kas domāta pretējā dzimuma piesaistīšanai.
Šī jaunā teorija guva atbalstu līdz 2013. gadam,
kad tika izdarīts jauns atklājums.
Tika atrasts pahicefalozaurs
ar pazīmēm, ka tas ir piedzīvojis vairākus galvas augšdaļas ievainojumus,
un tie nebija gūti vienā reizē.
Zinātnieki vēlreiz pārlūkoja vēstures muzeju kolekcijas
un atklāja, ka patiesībā ir daudz pierādījumu par šādiem bojājumiem
līdzīgās vietās ļoti daudziem pahicefalozauriem.
Tas ir ticams pierādījums, ka tie droši vien badījās.
Vai galvaskauss tomēr bija gana stiprs,
lai pasargātu pahicefalozauru smadzenes?
Lai to noskaidrotu, zinātnieki izmantoja jaunāko skenēšanas tehnoloģiju.
Izmantojot datortomogrāfijas skenējumus, varam izveidot virtuālus kaulu modeļus
un tad ar tiem varam veikt dažādus inženiertehniskos testus,
tāpat kā to darītu ar kādu lidmašīnas detaļu vai mākslīgo gūžu.
Testi sniedza galīgo pierādījumu.
Tie parādīja, ka šie kupoli patiesībā spēja izturēt milzīgu spēku.
Tāda veida spēku, ko uzņem amerikāņu futbolisti,
kad triecas viens pret otru.
Tagad mēs uzskatām, ka pahicefalozauri savu galvu izmantoja
gan kā iespaidīgu ieroci,
gan lai izrādītos.
Divi veidi, kā parādīt, kurš viņu aizvēsturiskajā pasaulē ir galvenais.
Tulkojusi Aija Apse