דינוזאורים שלטו בכדור הארץ...
בהגשת דיוויד אטנבורו -
במשך יותר מ-150 מיליון שנה.
הם אכלסו כמעט כל פינה של הגלובוס
ועטו כמעט כל גודל וצורה שניתן להעלות על הדעת.
חלקם היו באמת יוצאים מן הכלל.
כיום אנו יודעים שטי-רקס היה שחיין חזק,
שהוולוצירפטורים היו ציידים מנוצים ערמומיים
ושחלק מהדינוזאורים התנהגו באופנים ביזאריים ביותר.
אך עובדות חדשות שמתגלות כמעט מדי יום ביומו
מלמדות אותנו עוד על החיים בכדור הארץ לפני 66 מיליוני שנה.
בפרק זה של Prehistoric Planet,
אנו חושפים בעלי חיים חדשים,
ותובנה חדשה על מסעם למציאת בני זוג.
האתגרים שעולים מגידול משפחה,
והקרבות המרים שלהם.
מסע לתקופה שבה הטבע הציג את המופע הכי מרשים שלו.
זה Prehistoric Planet 2.
ביצות -
שטחי הביצות של צפון מזרח אסיה.
בשטח המוצף הנמוך הזה יש איים לאין-ספור.
כל אי מוקף במים איטיים...
ולכן הם יכולים לשמש כשמורה לחיים חדשים.
פטרוזאורוסית צעירה, אז'דרכידית. בת כמה שעות בלבד.
החיים באי
מאפשרים לה לעשות את צעדיה המהוססים הראשונים בבטחה.
לאחר שמצאה את רגליה, זה הזמן לבחון את הכנפיים.
כדי להפעילן כהלכה יידרש מעט תרגול.
אף שגובהה רק כ-30 ס"מ,
היא תגדל ותהיה ענקה עם מוטת כנפיים של כתשעה מ'.
ולשם כך דרוש מזון רב.
אך את זה האי הזעיר לא יכול לספק.
היא תיאלץ ללכת
לאכול ביערות הביצה שמקיפים את האי שלה.
מעוף הבכורה אף פעם לא קל, במיוחד כשהוא מתבצע מעל מים פתוחים.
היום יש בריזה קלה
שתעזור לה להתרומם.
אך צעירה זו עדיין אינה חזקה דיה.
שמוסוכוס. טורפים באורך כ-5.5 מ'.
אומנם האי מציע ביטחון,
אך המים מסביבו כלל וכלל לא.
אם ההמראה אינה מושלמת, קשה לצבור גובה.
וזה לא גבוה מספיק.
כמה מהמעופפים החזקים יותר
כמעט הגיעו ליער המגונן.
אחרים טרם ניסו.
היא נחלצה בעור שיניה.
ועכשיו ההזדמנות לאסוף את שללה.
ביערות הביצה העבותים היא תמצא את כל המזון שתצטרך.
כאן באזורי הביצות של אמריקה הדרומית,
ימי הקיץ הארוכים מזמנים סעודה דשנה יותר.
הביצות שורצות בעלי חיים מכל הסוגים.
וציידים מתאספים.
השיפודן האכזר שאורכו כ-90 ס"מ.
ארוחת צהריים לאוסטרורפטור ענק.
הם קרובי משפחה של הוולוצירפטורים, אבל גדולים הרבה יותר.
שישה מ' מהראש עד הזנב ומשקלם יותר מ-350 ק"ג.
בעזרת שיניהם, הדומות לשיני תנין,
דינוזאורים אלה מיומנים מאוד בתפיסת דגים.
במשך רוב השנה הם ציידים בודדים.
אך בקיץ, כשכמות הדגים גדלה,
גדל גם מספר האוסטרורפטורים.
הגדולים ביותר משתדלים לשמור לעצמם את אתרי הדיג המוצלחים ביותר.
הם לא יסבלו מתחרים.
לאלה שטרם הגיעו לבגרות זו עונה מאתגרת.
לזכר הצעיר הזה, שעדיין עוטה את צבעי הנעורים שלו,
יש סיכוי קלוש למצוא לעצמו מיקום מוצלח לדיג.
אולם יש דרכים אחרות להשיג כאן מזון.
כשהמזון מצוי בשפע כזה, הבוגרים הם אכלנים בזבזנים מאוד.
לעתים קרובות הם אוכלים רק את החלקים המובחרים של הדג.
והצעיר יסתפק בשמחה בשאריות.
אך זה מסוכן.
כדי להצליח, הוא יצטרך להתגנב בחשאי.
פצוע וידיו ריקות.
אך כשהבוגרים עדיין סועדים את לבם סביבו,
ייתכן שיזכה בהזדמנות נוספת.
שני בוגרים נלחמים על אתר הדיג המוצלח ביותר.
זו ההזדמנות של הצעיר לעשות מהלך.
והרגע להסתלק.
הצלחה.
ולא רק שאריות.
שיעור נלמד.
וכשיחזרו התנאים הטובים בשנה הבאה,
אולי יוכל להילחם על אתר דיג משלו.
בצפון מדגסקר התנאים כבר משתנים.
הגשם הראשון מזה חודשים משיב לחיים את האדמה החרבה.
כשהבריכות והערוצים מתמלאים מחדש, בעלי החיים חוזרים.
ולא כולם דינוזאורים.
בבריכות הבוץ האלה אורבת...
מפלצת.
בילזבופו, קרפד השטן.
הוא גדול כל כך, שהוא מסוגל לבלוע דינוזאור קטן בשלמותו.
אך הזכר הזה לא בא הנה לצוד.
הוא מחפש בת זוג.
קרפדות השטן הן בררניות, לכן עליו למצוא מיקום טוב.
רק אז יוכל לפתות אותן להיכנס.
קרקורי הבס שלו נשמעים למרחוק.
זה לא בדיוק מה שהוא קיווה לפגוש.
רפטוזאורים באורך 15 מ'.
הם נוהים לכאן בשל ההבטחה של אמבט בוץ.
מבחינת הבילזבופו, העיתוי לא יכול היה להיות גרוע יותר.
הבריכות שלו מכוסות כעת ב-70 טונות של זאורופודים.
הזמן קצר.
קרפדות השטן יזדווגו רק בתחילת העונה הגשומה.
הוא צריך בריכה חדשה.
הנה אחת.
הדרך אליה תהיה מסוכנת.
סוף סוף הוא הגיע לשם...
אך הוא התגלה.
לא בכדי הוא מכונה קרפד השטן.
זה הזמן לנסות לשיר עוד.
אך קשה לשמוע אותו מעל קולותיהם של זאורופודים שבעים.
למזלו,
יש דבר אחד שרפטוזאורים אוהבים אפילו יותר מלהתפלש בבוץ...
וזה אוכל.
העדר הרעב ממשיך בדרכו...
אך לא בלי להשאיר מאחוריהם משהו שימושי.
עשרות טביעות רגליים ענקיים, מלאות מים.
בדיוק מה שהבילזבופו צריך כדי להמשיך בחיפושיו אחר בת זוג.
קרפד השטן יכול לשרוד כאן
רק משום שבכל שנה האדמה מוצפת בגשמים עונתיים.
אולם יש מקומות שבהם בגלל האקלים המשתנה
ירידת גשמים אינה מבוטחת.
אגן יבשתי זה באמריקה הצפונית היה בעבר בעומק של כמה מטרים.
אך אחרי עשור של בצורת, כעת הוא יבש לחלוטין.
אף על פי כן, כמה דינוזאורים עדיין מתמהמהים כאן.
עדר של פכיצפלוזאורים.
יצורים ביזאריים למראה בעלי גולגולת עבה דמויית-כיפה.
הם מעדיפים לאכול פירות ועלים.
אך כעת הם נאלצים להסתפק בשורשים ובחרקים.
את העדר מוביל זכר גדול.
הוא שומר על הסדר, כך שכולם יוכלו לחפש להם מזון בנחת.
אך בתוך העדר מתחילה תסיסה.
הזכר הצעיר מנסה לעשות רושם.
הגיע הזמן שהזכר הדומיננטי יעמיד אותו במקומו או יסלק אותו.
הוא מנפנף בקישוט הראש הססגוני שלו...
בניסיון להפחיד את הצעיר.
אך הוא לא מתכוון לוותר בקלות.
גולגולות בעובי 25 ס"מ מגינות עליהם מפני נגיחות רבות עוצמה.
הזכר הבוגר כבד יותר,
אך הצעיר קל תנועה יותר ובעל סיבולת רבה יותר,
וזה מטה את הכף לטובתו.
שאגת ניצחון.
אך בטרם עת.
המפסיד נדרש לשלם מחיר כבד.
גלות.
לבדו הוא יתקשה לדאוג לעצמו.
אך גם חייו של המנצח לא יהיו קלים,
אם לא יחזרו המים לאזור, ובהקדם.
ברחבי היבשת הגדולה,
יש יותר מ-260,000 קמ"ר של אדמות ביצה,
ורובם מוצפים כל השנה.
בבוא האביב,
צמחייה חדשה מספקת שטחי מרעה מצוינים לעדרים המתכנסים.
אבל היכן שיש אוכלי צמחים רבים...
יש גם ציידים גדולים.
טי-רקס.
הטורף היבשתי החזק בכדור הארץ.
הם נוהגים להציב מארב לטרפם...
אך כשעיניים כה רבות צופות בהם...
זה לא הרגע המתאים לתקיפה.
ברדת החושך,
חלק מהעדרים שרעו במרחב הפתוח
חוזרים ליער לתפוס מחסה.
כעת הסיכויים נוטים לטובת הטורפים.
לטירנוזאורים יש עיניים גדולות יותר מכל דינוזאור אחר,
מה שמקנה להם ראייה מעולה בתאורה נמוכה.
והם מסוגלים לנוע ביער בדממה כמעט מוחלטת,
בזכות הרפידות שעל כפות רגליהם.
קבוצה של אדמונטוזאורים.
להם אין שריון,
אך הם דומים בממדיהם לטי-רקס ומהירים כפליים.
כדי לתפוס אחד מהם דרושה ערמומיות.
כל צייד תופס בזהירות את עמדתו.
ואז אחד מהם מרעיש במתכוון.
האדמונטוזאורים נבהלים.
כעת הם יודעים שיש ציידים בסביבה,
איך אינם יודעים היכן הם בדיוק.
זה הרגע להפעיל את המלכודת.
טי-רקס אחד פורץ בריצה.
העדר נתפס לפניקה ומזנק היישר לתוך מארב של הטי-רקס השני.
תוכנית שבוצעה למופת...
ע"י אחד הטורפים היבשתיים הגדולים ביותר שחיו מעולם...
בביצות של הכוכב הפרה-היסטורי שלנו.
Prehistoric Planet: חשיפה -
האם הפכיצפלוזאור באמת היה נגחן? -
זו גולגולת של פכיצפלוזאור,
אוכל צמחים באורך חמישה מ'.
חרף שנים רבות של מחקר,
אנחנו עדיין מנסים להבין מדוע הייתה לראשו צורה ביזארית זו.
המאפיין הבולט ביותר של הפכיצפלוזאורים...
ד"ר סוזנה מיידמנט מוזיאון לתולדות הטבע -
הוא הכיפה המוזרה שעל ראשם.
היא מוקפת בשורה של בליטות וגבשושיות משונות מאוד.
הם מזכירים דרקונים.
פרופ' פול בארט מוזיאון לתולדות הטבע -
כשהתגלו הגולגולות הקמורות העבות,
שעוביין יכול להגיע ל-30 ס"מ,
חשבו שהן חזקות מאוד.
לכן חשבו שהם השתמשו בהן כדי לנגוח זה את זה
במאבק על מקום בהיררכיה החברתית.
כיום, בעלי חיים כמו כבש גדול-קרניים מתנגחים באופן זה.
גולגולת מעובה עוזרת להגן על ראשם מפני פגיעה.
אך האם זה מסביר באופן מלא את הכיפה שעל ראש הפכיצפלוזאור?
כמה חוקרי מאובנים חשבו שכדאי להציץ בתוך הגולגולת.
הם חתכו כמה כיפות של פכיצפלוזאוריטים לפרוסות,
ובתוך כך גילו שאולי הכיפה אינה חזקה דיה
כדי לספוג את הנגיחות הישירות האלה.
אך הם גילו דבר נוסף שרומז על כך שלכיפה היה שימוש אחר.
פני השטח היו מכוסים ברשת של סיבים זעירים.
אולי הם החזיקו עור ססגוני
ששימש למשיכת בת זוג.
התיאוריה החדשה הייתה מקובלת עד 2013,
כשהתגלה מידע חדש.
נמצא פכיצפלוזאור
עם סימנים לכך שהוא ספג פגיעות ראשות בקודקודו.
ולא פעם אחת.
הם חזרו ובדקו אוספים של מוזיאונים היסטוריים
וגילו שדווקא יש לא מעט ראיות לחבלות אלה
באותו מקום, אצל כמה וכמה פכיצפלוזאורים שונים.
זו ראיה טובה לכך שהם ככל הנראה התנגחו ראש בראש.
אז האם בכל זאת היו הגולגולות חזקות דיין
כדי להגן על מוח הפכיצפלוזאור?
כדי לגלות את תשובה, פנו המדענים לטכנולוגיית הסריקה החדישה ביותר.
אפשר להשתמש בסריקות סי-טי לבניית מודלים וירטואליים של העצמות
ואז אפשר להעביר אותן שורה של בדיקות הנדסיות
באותו אופן שנעשה עם חלקי מטוסים או עם ירך מלאכותית.
כך נמצאה הראיה המכרעת.
הם הראו שכיפות הפכיצפלוזאורים
דווקא יכלו לעמוד בכוח עצום.
כוח כמו זה שמופעל בין שחקני פוטבול
כשהם מתנגשים זה בזה.
כיום אנו מאמינים שהפכיצפלוזאורים השתמשו בראשיהם
הן כנשק אימתני...
והן כקישוט ססגוני.
שתי דרכים להראות מי הבוס בעולם הפרה-היסטורי שלהם.
תרגום: גלית אקסלרד