Dinosaurused valitsesid planeeti...
JUTUSTAB DAVID ATTENBOROUGH
...enam kui 150 miljonit aastat.
Nad elasid peaaegu igas ilmanurgas
ning olid peaaegu iga mõeldava kuju ja suurusega.
Mõned olid tõeliselt erakordsed.
Teame nüüd, et T. rex oli võimas ujuja...
velotsiraptorid olid kavalad sulelised kütid
ja mõned dinosaurused olid vägagi kummaliste käitumisviisidega.
Aga peaaegu iga päev tehakse uusi avastusi,
mis räägivad meile rohkem elust selle planeedi peal 66 miljoni aasta eest.
Sel korral saates „Prehistoric Planet“
paljastame uusi loomi
ning uut infot, mis valgustab nende paarilisteotsinguid
järglaste kasvatamise raskusi
ja hiiglaslikke lahinguid.
Näete aega, mil leidis aset looduse suurim vaatemäng.
See on „Prehistoric Planet 2“.
SOOD
Kirde-Aasia ääretud sood.
Sellel madalal üleujutatud alal on lugematu hulk saari.
Igaüht ümbritseb aeglaselt liikuv vesi.
Ja see teeb neist potentsiaalsed pelgupaigad uue elu jaoks.
Noor pterosaurus, Azhdarchid. Vaid paar tundi vana.
Saarel saab ta oma esimesed sammud turvaliselt teha.
Pärast jalgadega harjumist on aeg tiibu proovida.
Selleks, et need õigesti tööle hakkaksid, tuleb veidi harjutada.
Ta on küll vaid 30 cm pikk,
aga temast kasvab üheksameetrise tiivaulatusega hiiglane.
Ja selleks on vaja rohkelt toitu...
mida sel tillukesel saarel pakkuda pole.
Ta peab siit lahkuma,
et saart ümbritsevates soometsades toituda.
Esimesed lennud on alati keerulised, eriti avavee kohal.
Täna on kerge tuul,
mis aitab lendajaid tõsta.
Aga see nooruk pole veel piisavalt tugev.
Shamosuchus'ed, 4,5 meetrit pikad kiskjad.
Saare peal võib turvaline olla,
aga seda ümbritsevates vetes küll pole.
Kui start pole täiuslik, on raske kõrgele tõusta.
Ja tema pole piisavalt kõrgel.
Mõned tugevamad lendajad on peaaegu turvalise metsani jõudnud.
Teised pole veel katset teinud.
Peaaegu imeväärne pääsemine.
Ja nüüd saab ta oma preemiaid noppida.
Nendes rikkalikes soometsades on kogu toit, mida ta vajab.
Siin Lõuna-Ameerika märgalas
võimaldavad pikad suvepäevad veelgi suuremat pidusöömingut.
Need sood kubisevad kõiksugu loomadest.
Ning kütid on kogunemas.
Jõhker 90 cm pikk tuulehaug.
Lõunasöök hiiglasliku Austroraptor'i jaoks.
Nad on velotsiraptorite sugulased, aga palju suuremad.
Pealaest sabaotsani kuus meetrit pikad ja kaaluvad üle 360 kilo.
Ning hammastega, mis sarnanevad krokodilli omadega,
suudavad need dinosaurused väga osavalt kala püüda.
Enamiku aastast jahivad nad üksi.
Aga suvel tuleb kalu aina juurde
ja Austroraptor'eid samuti.
Suurimad üritavad parimaid kalapüügikohti endale hoida.
Rivaale nad ei salli.
Neile, kes pole veel tippvormis, on see osa aastast raske.
Sel noorel isasel, kel ei ole veel täiskasvanu värve,
pole ka suurt lootust head kalapüügikohta saada.
Aga siin on eine saamiseks ka teisi viise.
Kuna toitu on nii palju, lasevad täiskasvanud paljul raisku minna.
Nad söövad tihtipeale vaid kala parimaid osi.
Ning nooruki jaoks sobivad igasugused ülejäägid kenasti.
Aga see on riskantne.
Õnnestumiseks peab ta vargsi tegutsema.
Sai kolki ja jäi tühjade kätega.
Aga täiskasvanud söövad tema ümber edasi,
seega võib uus võimalus avaneda.
Kaks täiskasvanut kaklevad parima kalapüügikoha pärast.
Noorukil on aeg tegutseda.
Ning aeg on lahkuda.
Õnnestus!
Ja ta sai ülejääkidest enamat.
See oli õppetund.
Ja kui head olud järgmisel aastal naasevad,
suudab ta ehk juba ise kalapüügikoha eest võidelda.
Madagaskari põhjaosas on olud juba muutumas.
Üle mitme kuu esimene vihm äratab kuivava maa ellu.
Nõgude ja kanalite uuesti täitudes naasevad ka loomad.
Ja kõik neist pole dinosaurused.
Nendes mudastes loikudes luusib...
üks monstrum.
Beelzebufo, kuratlik kärnkonn.
Ta on nii suur, et suudab väikse dinosauruse tervelt alla neelata.
Aga see isane pole siin jahil.
Ta otsib paarilist.
Emased Beelzebufo'd on pirtsakad, seega isane peab hea koha leidma.
Vaid siis suudab ta emaseid kütkestada.
Tema sügavad krooksud kostavad kaugele.
Konn ei lootnud päris sellist tulemust saada.
15 meetrit pikad Rapetosaurus'ed.
Neid meelitas siia mudavanni võtmise lootus.
Beelzebufo jaoks ei saanud nad halvemal ajal tulla.
Tema loikude peal on nüüd 70 tonni sauropoode.
Aega napib.
Emased Beelzebufo'd paarituvad vaid vihmaperioodi alguses.
Ta vajab uut loiku.
Seal on üks.
Selleni on ohtlik jõuda.
Ta jõudis viimaks kohale...
aga teda märgati.
Ega teda niisama kuratlikuks kärnkonnaks nimetata.
Aeg on proovida veel laulda.
Aga mõnulevate sauropoodide melu taustal pole teda kuulda.
Tema õnneks
meeldib Rapetosaurus'tele mudas püherdamisest üks asi veelgi rohkem.
Ja see on toit.
Näljane kari liigub edasi...
aga jätab ka endast midagi kasulikku maha.
Mitukümmend hiiglaslikku jalajälge, mis on täis vett.
Täiuslikud Beelzebufo'le paariliseotsingute jätkamiseks.
Beelzebufo saab siin elada vaid tänu sellele,
et hooajaline vihm uputab iga aasta kogu maa-ala üle.
On aga kohti, kus muutuva kliima tõttu
on vihmasadu vähem kindel.
See nõgu Põhja-Ameerika sisemaal oli minevikus üle meetri sügavuse veega.
Aga pärast aastakümne pikkust põuda on see nüüd purukuiv.
Sellegipoolest on siin veel dinosauruseid.
Pachycephalosaurus'te kari.
Veidrad olendid, kel on kuplikujuline kolp.
Nad eelistavad süüa puuvilju ja lehti...
aga nüüd peavad nad juurte ja putukatega leppima.
Karja juht on suur isane.
Ta hoiab korda, seega kõik saavad rahus toitu otsida.
Aga karja keskis on tüli haudumas.
Noor isane võimutseb.
Dominantsel isasel on aeg nooruk paika panna või välja visata.
Ta uhkeldab oma kireva peaga...
üritades noorukit heidutada.
Aga too nii kergelt ei tagane.
Tänu 25 cm paksule kolbale taluvad nad võimsaid kokkupõrkeid.
Vanem isane on raskem,
aga noor on nobedam ja suurema jaksuga
ning see kallutab vaekausi tema kasuks.
Võidumöire.
Aga liiga vara.
Kaotaja peab kallist hinda maksma.
Eksiil.
Üksi on tal raske ellu jääda.
Aga ka võitja jaoks pole elu siin kerge,
kui just vesi peagi siia maale ei naase.
Kogu selle tohutu mandri peal
on üle 260 000 ruutkilomeetri jagu soid...
ja enamik neist on aastaringselt üleujutatud.
Kevadel loovad uued taimed siin kogunevatele karjadele hea toitumisala.
Aga seal, kus on rohkelt taimesööjaid...
on ka suuri kütte.
T. rex'id...
kõige võimsamad maismaakiskjad kogu planeedi peal.
Tavaliselt varitsevad nad saakloomi...
aga nii paljude valvsate pilkude all...
pole praegu rünnakuks õige aeg.
Pimeduse saabudes taanduvad mõned karjad, kes lageda taeva all sõid,
ulualust pakkuvasse metsa.
Nüüd on eelis kiskjatel.
Türannosaurustel on suurimad silmad kõigi dinosauruste seas,
tänu millele näevad nad vähese valgusega suurepäraselt.
Ning nad suudavad metsas peaaegu helitult liikuda
tänu padjanditele nende jalgadel.
Edmontosaurus'te grupp.
Soomust neil pole,
aga nad on sama suured kui T. rex'id ja kaks korda kiiremad.
Sellise kinni püüdmine nõuab kavalust.
Iga kütt liigub ettevaatlikult oma positsioonile.
Siis teeb üks neist meelega lärmi.
Edmontosaurus'ed on ärevil.
Nad teavad nüüd, et kütid on lähedal,
aga mitte seda, kus nad täpselt asuvad.
Aeg on lõks käivitada.
Üks T. rex tormab välja.
Kari paanitseb ja põgeneb sinnapoole, kus teised T. rex'id varitsedes ootavad.
Täiuslikult teostatud plaan...
ühe vägevaima maismaakiskja poolt, kes on eales elanud...
meie esiajaloolise planeedi soodes.
PREHISTORIC PLANET: PALJASTATUD
KAS PACHYCEPHALOSAURUS LÕI TÕESTI PEAGA?
See kolp kuulus Pachycephalosaurus'ele,
kes oli viiemeetrine taimesööja.
Kuigi asja on aastaid uuritud,
üritame siiani mõista, miks oli tema pea nii kummalise kujuga.
Pachycephalosaurus'te peamine tunnus...
LONDONI LOODUSMUUSEUM
...on muidugi veider kuppeljas pea.
Kupli ümber on palju väga kummalisi köbrukesi ja kühme ja sakke.
Nad näevad täitsa lohe moodi välja.
LONDONI LOODUSMUUSEUM
Nähes esmakordselt neid kuppeljaid kolpi, mis võivad kuni 30 cm paksud olla,
peeti neid väga tugevaks.
Arvati, et nende abil võidi üksteist peaga lüüa
sotsiaalse hierarhia pärast kembeldes.
Tänapäeval pukslevad nii sellised loomad nagu lumelambad.
Paksem kolp kaitseb nende aju kokkupõrke jõu eest.
Aga kas see selgitab täielikult Pachycephalosaurus'e kuppeljat pead?
Mitmed paleontoloogid arvasid, et peaks kolpade sisse vaatama.
Mitu Pachycephalosaurus'te kuplit lõigati lahti
ja nii selgus, et need ei pruukinud olla piisavalt tugevad,
et otseseid kokkupõrkeid taluda.
Avastati aga midagi muud, mis viitas, et kuplil oli teine otstarve.
Pind oli kaetud tillukeste kiudude võrguga.
Selle peal võis olla kirev nahk, millega paarilist ligi meelitada.
See uus teooria võeti omaks, kuni 2013. aastal
tehti uus avastus.
Leiti Pachycephalosaurus,
kel oli jälgi sellest, et ta elas üle mitu lagipeavigastust.
Ja see polnud ainus näide.
Muuseumite kollektsioonid vaadati uuesti üle
ja leiti üsna palju tõendeid sääraste lesioonide kohta
sarnastes kohtades mitmete eri Pachycephalosaurus'te kolpadel.
See on hea tõend, et küllap nad lõidki peaga.
Kas siis kolp oli ikkagi piisavalt tugev, et Pachycephalosaurus'e aju kaitsta?
Selle välja selgitamiseks kasutasid teadlased uusimat skannimistehnoloogiat.
Saame KT skaneeringutega luua kontidest virtuaalsed mudelid,
millega siis erinevaid tehnilisi teste teha.
Samal moel, nagu seda lennukidetaili või kunstpuusaga teeme.
See oli lõplik asitõend.
See näitas, et nende kuplid võisid tohutut jõudu taluda.
Sellist jõudu, mida kogevad Ameerika jalgpalli mängijad kokku põrgates.
Usume nüüd, et Pachycephalosaurus'ed kasutasid pead
nii võimsa relvana...
kui ka kirevalt uhkeldamiseks.
Kaks viisi, millega näidati, kes on boss nende esiajaloolises maailmas.
Tõlkinud Silver Pärnpuu