Динозаврите са господствали...
ДЕЙВИД АТЪНБЪРО
...в продължение на над 150 милиона години.
Обитавали са почти всеки край на света
и са имали всевъзможни форми и размери.
Някои са били наистина необикновени.
Сега знаем, че тиранозавърът рекс е бил добър плувец.
Велоцирапторите са били хитри пернати ловци.
А някои динозаври са имали чудновато поведение.
Но почти всеки ден се правят нови открития,
които разкриват повече за живота на Земята преди 66 милиона години.
Този път ще видим
нови животни
и ще научим нови неща за любовния им живот,
трудностите при отглеждането на потомство
и титаничните им битки.
Ще ви пренесем в ерата, когато природата е изнасяла най-зрелищния си спектакъл.
Планетата ни по времето на динозаврите.
БЕЗПЛОДНИТЕ ЗЕМИ
Това е най-големият излив на лава на Земята от 100 милиона години насам.
Деканското плато в Централна Индия.
Адско място,
където не бихме очаквали да намерим динозаври.
И въпреки това гигантите рискуват да дойдат дотук.
Исизаври.
И всичките са женски.
Лавата се излива в Деканското плато вече толкова дълго време,
че на места е с дебелина от километър и половина.
Всяка пролет женските изоставят безопасния си дом в гората
и се отправят на опасно пътуване към тези безплодни земи.
Могат да изберат безопасен път през изстиналата, втвърдена лава,
но тук има други опасности.
Освен парата смъртоносна смес от въглероден диоксид и сероводород
се изхвърля от диатремите на вулкана.
В прохладния въздух преди зазоряване
тежките газове се спускат ниско
и създават почти невидима задушаваща пелерина.
Само няколко вдишвания са смъртоносни.
Но исизаврите имат едно важно предимство.
Дългите им шии държат главите им над пелерината от отровни изпарения.
Но напред има място, където това ще е трудно.
Навлизат в низина,
където смъртоносните газове са особено гъсти.
За тези женски нещо вече се е объркало.
А по-лошото е, че с изгрева и затоплянето на въздуха
газовете се вдигат още по-високо.
Дългите шии вече не са от полза на стадото.
Трябва бързо да се качат нависоко.
Склонът е стръмен, но би трябвало да донесе по-свеж въздух.
Най-после облекчение.
Пред тях е крайната им цел.
Вулканичен остров в небето.
Той се извисява високо над тези коварни безплодни земи.
Огромният кратер - калдерата - осигурява безопасно място за гнездене.
Околното море от отровни газове държи хищниците надалеч.
А топлата земя е идеален инкубатор.
Всяка майка изравя двуметрова траншея в топлия пясък
за над 20 яйца с размерите на пъпеш.
Засега те са на сигурно място в калдерата,
но това е само началото на историята им.
След няколко месеца
стотици дребосъчета ще се излюпят в тази пустош.
За да оцелеят,
ще е нужна промяна в условията в идеално подбран момент.
Безплодните земи на праисторическата ни планета
изпробват издръжливостта дори на динозаврите.
Този странен пейзаж,
изваян от брулещи ветрове и обширни древни реки,
на пръв поглед е лишен от живот.
Но в тази част на Азия,
скрито в тесните каньони,
има ново семейство велоцираптори.
Малчуганите са само на няколко седмици.
На такова пусто място бъдещето им изглежда несигурно.
Оцеляването им зависи от странно събитие, но не тук, а на километри от дома им.
В другия край на парещата пустиня има гора, затворена в море от пясък.
Смяна на сезоните носи вода - рядкост за този регион.
Гори от тополи отбелязват идването й, като се раззеленяват.
Листата им привличат много гладни животни.
Към немегтозаври с дълги шии се присъединяват монголски титанозаври.
А с тях има и много по-малки преноцефали.
Но на пътя им застава препятствие.
Това огромно плато.
Единственият път към гората е през този лабиринт от каньони.
В тях спокойствието на стадото се нарушава.
Каньоните са добро място за засади.
Велоцирапторите стоят и чакат.
Но не биха се справили с титанозавър.
Успехът им ще зависи от други хищници, излезли на лов.
Тарбозаври.
Азиатската версия на тиранозавъра рекс.
Хищниците се доближават и всяват паника.
Само преноцефалите могат да избягат на по-високо.
Това чакат велоцирапторите.
Сега най-сетне могат да излязат от засадата си.
Най-после.
Дружно осигуряват храна за цялото семейство.
Тарбозаврите също успяват в лова.
За хищниците това е период на изобилие.
А за велоцирапторите е идеалният момент да създадат семейство.
Малките с хитри и грижовни родители получават отличен старт в живота.
А тук, в безплодните земи на Азия,
малко динозаври са по-грижовни родители от тези.
Колония от гнездящи коритораптори.
Преди няколко дни женските са снесли върху тези кръгли могили.
Но мътенето е задължение на мъжките.
А това не е лесно.
На обедното слънце яйцата скоро биха се изпекли.
Но бащите използват широките пера на опашката и крилата си
да пазят сянка на гнездото.
И плащат висока цена.
Търпят часове наред на непоносимата жега.
Най-сетне става вечер и мъжките могат да тръгнат за храна.
В този момент гнезденето в колония носи ползи.
Вместо да тръгнат всички наведнъж, кориторапторите се редуват.
Винаги има съсед, който да следи за опасности.
Но дори тази стража не може да гарантира безопасността им.
Женска курукула, родственичка на велоцирапторите.
Много е гладна, но е предпазлива
заради силните клюнове и нокти на кориторапторите.
Но тя има едно ключово предимство.
Нощното й зрение е по-добро от това на собствениците на гнездата.
Ако е тиха, ще се промъкне незабелязано в колонията.
Внимателно подбира целта.
Това е шансът й.
Но не за да атакува.
Този хищник е и крадец.
Тя ще излапа максимално бързо колкото се може повече яйца.
Времето й изтече - разкрита е.
Едно последно яйце за из път.
Сега има възможност да се наслади на откраднатото яйце на спокойствие.
Но крадлата дели плячката.
Призовава потомството си с мъркащи звуци.
Малките й едва отскоро излизат от гнездото.
Трябва да научат, че това странно ново нещо е храна.
И да разберат как да го счупят.
Може би с клюн или с нокът.
Успяха. Може би повече с късмет, отколкото с умения.
Но и така това е важен урок за следващото поколение крадци на яйца.
В безплодните земи прохладните нощи
твърде скоро са последвани от завръщането на палещите слънчеви лъчи.
Температурата на повърхността на пясъка достига около 70 градуса по Целзий.
Водата тук попива или се изпарява за секунди.
Това е едно от най-сухите места на Земята.
Никое животно не може да оцелее без вода.
Въпреки това тези млади тархии живеят тук.
Те са пустинни анкилозаври.
Имат тежка броня и огромни опашки с боздуган в края.
Тъмни петна предпазват очите им от яркото слънце.
А това е звукът на системата им за охлаждане.
Преди да излезе навън, въздухът се охлажда от огромния нос.
Получава се кондензация и така с всеки дъх се запазва ценна вода.
Така тези животни оцеляват дълго време без вода, докато търсят храна.
Високите температури тук пораждат брулещи ветрове,
които извайват скалите в невероятни форми.
В същото време обаче издухват почвата.
Но някои растения успяват да пуснат корени в цепнатините между скалите.
Борбата и за най-оскъдната хапка си струва.
С всяка минута слънцето се качва по-високо.
Скоро няма да има сянка.
А дори тези господари на пустинята понякога жадуват за вода.
Като много номади динозаврите тархия са запаметили пустинята
и прекосяват обширната пустош с огромна прецизност.
Те си спомнят редките места, където има естествени извори.
Пустинни оазиси като този.
Спасение за животните, които могат да ги намерят.
Преноцефали.
Край оазис градусът на напрежение често е висок.
Но демонстрацията на сила може да предотврати опасна битка.
Накрая преноцефалите остават просто да досаждат.
Но възрастен динозавър тархия е друго нещо.
Особено такъв, който е почти два пъти по-тежък от по-младия.
Размахва боздугана си, който тежи почти 25 кг.
Ако се стигне до сблъсък, подрастващият няма шанс.
Но идва подкрепление.
Двойката се събира.
Сега оръжията са двойно повече и възрастният няма да се справи.
Той решава, че може би има достатъчно вода за всички.
Младите тархии могат най-сетне да пият на спокойствие.
Но може би няма да могат да се насладят на отдиха си задълго.
В безплодните земи условията се променят с удивителна скорост.
Покачващите се летни температури пораждат гръмотевични бури
с фронт стотици километри.
Тук, в Деканското плато, сезонните бури обръщат посоката на вятъра.
Около калдерата,
където женските исизаври снесоха преди месеци,
отровните газове сега са се разнесли
и се отваря жизненоважна възможност.
Странни звуци се чуват изпод пясъка.
Мъничките исизаври се призовават един друг от яйцата си.
Така синхронизират излюпването си.
Мъничетата са доста дребни, нямат 30 см.
Няма какво да ядат освен изпражненията на майките си.
Изненадващото е,
че те са много хранителни и важни за малките и заради друго.
Вкарват в червата им полезни бактерии
и съдържат феромони, които, подобно на миризмите,
ще им помогнат да намерят майките си.
Стадото ще ги отведе в безопасната гора.
Но преходът не е лесен.
Вятърът духа в тяхна полза,
но пред младите исизаври има много опасности.
Горещи извори и бълбукащи локви с втечнена кал.
Смъртоносен капан.
След два дни преход
силите на мъничетата са на привършване.
Но майките им отново ги спасяват.
Дребни растения са пуснали корени в напуканата лава.
Поникнали са от семената в изпражненията на майките.
Но приближава нова опасност.
Вятърът е разнесъл отровните газове и на ход са хищниците.
Раджазавър.
Толкова дребосъци са на открито - това може да е пир.
Пукнатините в лавата са единственото възможно скривалище.
Идват още раджазаври.
Въпреки опасностите стотици малки успяват да стигнат до гората.
Тук ще живеят заедно няколко години, скрити в подлеса.
Докато не станат достатъчно големи, за да отидат при майките си.
Ако имат късмет, женските сред тях ще се върнат в кратера
в идните години, за да снесат своите яйца.
Като при много животни, които обитават такива негостолюбиви места,
рисковете ще са големи.
Но в безплодните земи на праисторическата ни планета има и добри възможности.
НАУЧНАТА ИСТИНА
БИЛИ ЛИ СА ДИНОЗАВРИТЕ ГРИЖОВНИ РОДИТЕЛИ?
Това е вкаменелост на яйце на гигантски динозавър.
Титанозавър.
Прясно снесено е тежало около кило и половина.
Черупката му е била с дебелина около два милиметра.
Яйцата са били здрави, но е трябвало да бъдат заравяни на топло.
Как са се грижили динозаврите за яйцата си?
За да пазят яйцата си от хищници
и да ги топлят, динозаврите са имали много стратегии.
Д-Р ДАРЪН НЕЙШ, УЧЕН
Една от тях е била да построят гнездо и да седнат отгоре му.
Някои динозаври са го правили.
Научаваме го от вкаменелостите на мътещи динозаври.
В яйцата в тези гнезда има мъничета от същия вид като възрастните.
Първото доказателство, че някои динозаври са се грижили за малките си.
Въпреки че така са ги пазили от стихиите,
мътенето по този начин крие недостатък.
Да мътиш яйце и да се грижиш за него,
означава да си всеотдаен към него,
докато трае развитието му до момента на излюпването.
За някои динозаври си е струвало да правят тази жертва.
Но други, например завроподите, са се сблъсквали с друго изпитание.
Някои динозаври може би никога не са мътили.
Много от тях са тежали тонове.
ПРОФ. ПОЛ БАРЕТ
Можело е да счупят яйцата си още преди излюпването им.
Какво е било решението им?
Намирани са люпила на завроподи,
където женската е изкопавала дълъг ров със задните си крака.
След снасянето на всички яйца е заравяла дупката.
Това поведение може да се види днес.
Костенурките заравят яйцата си заради хищниците.
Затопленият от слънцето пясък осигурява идеалната температура.
Но някои динозаври са топлили яйцата по още един начин.
Смятаме, че някои видове динозаври са събирали и трупали гниеща растителност.
Оформяли са купчина с компост върху гнездата си.
Торните кокошки в Австралия използват този метод.
Докато растителността гние,
тя отделя топлина до излюпването на яйцата след около седем седмици.
Но една находка от 2010 г.
разкрива, че някои динозаври са прибягвали до още по-необичаен метод,
за да топлят яйцата си.
Използвали са топлина от самата земя.
На едно място в Аржентина са откривани много яйца на завроподи.
Те са непосредствено до геотермални извори.
Смятаме, че завроподите са използвали вулканичната дейност,
за да топлят яйцата си.
Друго място, Деканското плато в Индия,
едно от местата с интензивна вулканична дейност в късна креда,
осигурява още доказателства.
Има много пластове от лава,
а между лавовите потоци намираме динозавърски яйца.
Динозаврите са идвали на това място
дори когато са изригвали вулкани.
Снасяли са там буквално векове наред.
Динозаврите са се грижили за яйцата си по много начини,
но можем да сме сигурни в едно.
Методите им са били ефикасни
и са им помагали да господстват в продължение на над 150 милиона години.
Превод на субтитрите Катина Николова