Dinosaury vládli našej planéte...
UVÁDZA DAVID ATTENBOROUGH
...viac ako 150 miliónov rokov.
Obývali takmer každý kút zemegule
a dorastali do všemožných tvarov a veľkostí.
Niektoré boli ozaj neobvyklé.
V súčasnosti už vieme, že T. rex bol zdatný plavec,
Velociraptory boli prefíkané operené predátory
a že niektoré dinosaury sa správajú ozaj prapodivne.
Ale takmer každý deň prináša nové objavy,
vďaka ktorým zisťujeme viac o našej planéte pred 66 miliónmi rokov.
Tentoraz v Prehistorickej planéte
odhalíme nové zvieratá...
a nové poznatky o ich strastiach pri hľadaní partnera,
problémoch pri výchove rodiny...
a o súbojoch titanov.
Prenesieme sa do obdobia, keď príroda predvádzala najväčšie divy.
Toto je Prehistorická planéta 2.
PREHISTORICKÁ PLANÉTA 2
PUSTATINY
Toto je najrozľahlejšia láva, ktorá prúdila po zemi 100 miliónov rokov.
Dekanská plošina v strednej Indii,
pekelné miesto,
kde by ste určite dinosaury nečakali.
A predsa obry riskujú svoj život, keď tadiaľto putujú.
Isisaury.
A samé samičky.
Láva prúdi Dekanskou plošinou tak dlho,
že na niektorých miestach dosahuje hrúbku 1,6 kilometra.
Každú jar samičky opustia bezpečie svojho domova v lese,
aby sa vydali na nebezpečnú cestu do tejto pustatiny.
Môžu si zvoliť bezpečnú cestu cez vychladnutú, stvrdnutú lávu,
ale číha tu iná hrozba.
Zo sopečných komínov okrem pary uniká
smrtiaca zmes oxidu uhličitého a sulfánu.
V chladnom vzduchu pred úsvitom
tieto ťažké plyny klesajú
a vytvárajú takmer neviditeľný dusivý mrak.
Aj pár nádychov môže zabiť.
Isisaury majú však zásadnú výhodu.
Vďaka dlhému krku majú hlavu nad týmto mrakom jedovatých výparov.
Pred nimi je však miesto, kde to bude náročné.
Vstupujú do nižšie položenej oblasti,
kde sú jedovaté plyny mimoriadne husté.
A tieto samice už sú v zložitej situácii.
A čo je horšie, ako slnko vychádza a zohrieva vzduch,
plyny stúpajú nahor.
Dlhé krky už stádo neochránia.
Musia sa dostať vyššie, a to rýchlo.
Stúpanie je prudké, ale mali by sa dostať k čerstvému vzduchu.
Konečne sa im uľavilo.
A pred nimi sa črtá ich cieľ.
Vysoký sopečný ostrov
týčiaci sa nad touto zradnou pustatinou.
Obrovský kráter, kaldera, predstavuje bezpečné spoločné hniezdisko.
Okolitý mrak jedovatých plynov udrží predátorov ďaleko...
a geotermálne teplo vytvára dokonalý inkubátor.
Každá matka vyhrabe do teplého piesku dvojmetrovú jamu,
kde nakladie 20 vajec veľkých ako dyňa.
Nateraz sú vajcia v kaldere v bezpečí,
ale to je len začiatok ich príbehu.
O niekoľko mesiacov
sa do tohto opusteného sveta vyliahnu stovky drobných mláďat.
Aby prežili, budú potrebovať príhodne načasovanú zmenu podmienok.
Pustatina prehistorickej planéty
vystavuje tvrdým skúškam aj dinosaury.
Táto zvláštna krajina
vytvarovaná vetrami a rozľahlými pradávnymi riekami
sa môže zdať bez života.
Ale tu v Ázii
sa v týchto úzkych kaňonoch...
ukrýva nová rodina Velociraptorov.
Mláďatká majú len pár týždňov.
Môže sa zdať, že na takom pustom mieste ich čaká neistá budúcnosť.
Ich prežitie závisí od zvláštnej udalosti, nie však tu, ale kilometre od ich domova.
V horúcej púšti leží v mori piesku les.
Zmena obdobia prináša do tejto oblasti vzácnu vodu.
Dlhé rady topoľov
sa zazelenali výživnými listami.
Sú magnetom, ktorý láka mnohé hladné zvieratá.
K nemegtosaurom s dlhým krkom sa pridali mongolské titanosaury.
A s nimi aj značne menšie dinosaury Prenocephale.
V ceste im však stojí jedna prekážka.
Táto rozľahlá náhorná plošina.
K lesu vedie len jediná cesta, a to cez toto bludisko kaňonov.
Keď doň vstúpia, stádo znervóznie.
Je to dobré miesto na striehnutie na útok.
Velociraptory čakajú.
Titanosaura by však nepremohli.
Úspech bude závisieť od iných prikrádajúcich sa lovcov.
Tarbosaury.
Ázijská verzia Tyrannosaura rexa.
S príchodom predátorov sa rozšíri panika.
Len Prenocephale môžu utiecť na vyššie položené miesto.
A na presne toto Velociraptory čakali.
Velociraptory môžu konečne vykonať útok z úkrytu.
Konečne.
Spolupráca im zabezpečila potravu pre celú rodinu.
Uspeli aj tarbosaury.
Pre predátorov je to čas hojnosti.
A pre Velociraptory je to ideálny čas na založenie rodiny.
Múdri a starostliví rodičia môžu potomkom zabezpečiť skvelý štart do života.
A tu v ázijskej pustatine žijú aj iní oddaní dinosaurí rodičia ako títo.
Kolónia hniezdiacich Corythoraptorov.
Pred pár dňami nakládli samičky vajcia na tieto okrúhle kopčeky.
Ale povinnosť sedieť na vajciach pripadá samcom.
A to nie je jednoduché.
Na horúcom poludňajšom slnku by sa vajcia rýchlo uvarili.
Ale otcovia udržujú hniezdo v tieni širokým chvostom a perím na krídlach.
A platia za to krutú daň.
Musia pretrpieť hodiny a hodiny na spaľujúcom slnku.
Keď sa konečne večer ochladí, samce môžu odísť hľadať potravu.
Teraz sa vypláca hniezdiť v kolónii.
Corythoraptory neodchádzajú naraz, ale striedajú sa.
A tak tam stále zostane sused, aby striehol na hrozby.
Ale ani takáto susedská hliadka im nezaručí bezpečnosť.
Samica Kuru kulla, príbuzná Velociraptorov.
Je mimoriadne hladná, ale má sa na pozore
pred ostrými zobákmi a pazúrmi Corythoraptorov.
Má však jednu zásadnú výhodu.
Po tme vidí lepšie ako majitelia hniezd.
Ak bude potichu, môže sa nepozorovane vkradnúť do kolónie.
Svedomito si vyberie svoj cieľ.
Teraz nastala jej šanca.
Nie však zaútočiť.
Tento predátor je aj zlodej.
Čo najrýchlejšie zožerie toľko vajec, koľko zvládne.
Čas vypršal. Odhalili ju.
Posledné vajce berie so sebou.
Teraz má možnosť v pokoji si vychutnať ukradnuté vajce.
Ale táto zlodejka sa o svoj úlovok podelí.
Týmto pradením k sebe zvoláva mladé.
Jej vtáčatká opustili hniezdo len prednedávnom.
Musia zistiť, že tento podivný nový predmet je potrava.
A prísť na to, ako sa doň dostať.
Možno zobákom alebo pazúrom.
Podarilo sa, aj keď zrejme skôr vďaka šťastiu ako zručnostiam.
No i tak je to životne dôležitá lekcia pre ďalšiu generáciu zlodejov vajec.
V tejto pustatine úľavu v podobe chladnejších nocí
príliš rýchlo vystrieda návrat páľavy horúcich slnečných lúčov.
Teplota na povrchu piesku sa môže vyšplhať až na vyše 70 stupňov Celzia.
Každá kvapôčka vody sa tu za sekundu vsiakne alebo odparí.
Toto miesto patrí k najsuchším na zemi.
Bez vody neprežije žiadne zviera.
Napriek tomu je toto domov týchto mladých Tarchií.
Sú to ankylosaury žijúce v púšti.
Majú odolné brnenie a na chvoste obrovský kostený kyjak.
Tmavé kruhy okolo očí chránia Tarchie pred spaľujúcim slnkom.
A toto je zvuk
ich vlastnej klimatizácie.
Veľkým nosom ochladzujú vzduch, ktorý vydychujú,
skondenzujú ho a s každým nádychom si uchovajú vzácnu vodu.
Vďaka tomu dokážu prežiť bez vody dlhý čas
pri hľadaní potravy.
Kvôli vysokým teplotám tu vznikajú silné vetry,
ktoré formujú skaly do neobyčajných tvarov.
Ale taktiež odfúknu zo zeme pôdu.
Niektorým rastlinám sa však podarí zapustiť korene v pukline medzi skalami.
Každý kúsoček potravy stojí za boj.
Slnko stúpa každou minútou vyššie.
Čoskoro už nebude tieň nikde.
A dokonca aj títo odborníci na púšť uvítajú občas osvieženie.
Tak ako mnohí kočovníci,
aj dinosaury Tarchia majú v pamäti vrytú mapu púšte
a dokážu naprieč pustou krajinou putovať s neomylnou presnosťou.
Pamätajú si vzácne miesta s prírodnými prameňmi.
Oázy v púšti, ako je táto.
Zvieratám, ktoré ich nájdu, zachránia život.
Prenocephale.
Napätie pri oáze sa často vystupňuje...
ale predvedenie sily môže zabrániť nebezpečnému súboju.
Napokon, dinosaury Prenocephale sú len otravné.
Ale dospelý dinosaurus Tarchia je iná vec.
Najmä taký, ktorý je dvakrát ťažší ako mladík.
Oháňa sa kosteným kyjakom, ktorý váži vyše 22 kilogramov.
Ak dôjde k súboju, mladík nebude mať šancu vyhrať ho.
Ale posily sú na ceste.
Dvojica sa znovu zišla.
Teraz si dospelý jedinec musí poradiť s dvoma kyjakmi.
Rozhodol sa, že zrejme je tu dosť vody
pre každého.
Mladé dinosaury Tarchia sa konečne môžu v pokoji napiť.
Oddych si však možno nebudú môcť vychutnávať dlho.
V pustatine sa podmienky môžu zmeniť nečakane rýchlo.
Stúpajúce letné teploty prinášajú búrky v rozsahu niekoľkých kilometrov.
Tu v Dekanskej plošine môžu sezónne búrky zmeniť smer vetra.
A okolo kaldery,
kde samičky isisaura nakládli pred mesiacmi vajcia,
jedovaté plyny odvialo preč,
a vznikla tak jedinečná príležitosť.
Spopod piesku sa ozývajú zvláštne zvuky.
Mláďatká isisaura na seba volajú z vajíčok.
Tak zosynchronizujú svoje liahnutie.
Tieto mláďatká sú pomerne drobné, merajú len 30 centimetrov.
Nemajú tu však žiadnu potravu okrem trusu ich matiek.
Prekvapivo
je veľmi výživný a pre mláďatá dôležitý aj z iných dôvodov.
Do čriev sa im dostanú zdravé baktérie
a obsahuje aj feromóny, ktoré im, ako vône,
umožnia nájsť stádo ich matiek.
Povedie ich do bezpečia lesa.
Ale táto cesta nie je jednoduchá.
Vietor sa síce zmenil v ich prospech,
ale na mladé isisaury číhajú mnohé nástrahy.
Horúce pramene a jazierka vrelého tekutého bahna.
Smrtonosná pasca.
Po dvoch dňoch cesty
sa zásoby mláďat míňajú,
ale matky ich znovu zachránia.
V puklinách lávy vypučali drobné rastlinky,
ktoré vyrástli zo semiačok v truse ich matiek.
Blíži sa k nim však nová hrozba.
Keď vietor odvial jedovaté plyny, otvoril dvere predátorom.
Rajasaurus.
Pri toľkých nechránených mláďatách by to mohla byť hostina.
Jediným možným úkrytom sú praskliny v láve.
Prichádza viac rajasaurov.
Napriek nebezpečenstvu sa stovky mláďat dostanú úspešne do lesa.
Tu budú žiť spoločne ukryté v lesnom poraste niekoľko rokov.
Až kým napokon
nebudú dosť veľké, aby sa pridali k stádu matiek.
Keď budú mať šťastie, samičky medzi nimi sa k tomuto kráteru vrátia
v nasledujúcich rokoch, aby tu nakládli vajcia aj ony.
Tak ako mnohé pre zvieratá, ktoré žijú na takom nehostinnom mieste,
riziko bude vysoké.
Ale tieto pustatiny prehistorickej planéty ukrývajú veľké príležitosti.
PREHISTORICKÁ PLANÉTA: ZÁKULISIE
BOLI DINOSAURY DOBRÍ RODIČIA?
Toto je skamenené vajce obrovského dinosaura.
Titanosaura.
Práve nakladené vajce
vážilo asi kilo a pol
a malo dvojmilimetrovú škrupinu.
Hoci boli vajcia odolné,
aj tak museli byť v teple a v bezpečí.
Ako sa dinosaury starali o svoje vajcia?
Dinosaury mali mnohé spôsoby,
ako ochrániť vajcia pred dravcami a udržať ich v teple.
HLAVNÝ VEDECKÝ PORADCA
Jednou stratégiou bolo postaviť hniezdo a potom na ňom sedieť.
Vieme, že niektoré to robili,
lebo máme skameneliny dinosaurov sediacich na hniezde.
Vo vajciach v hniezdach sa našli mláďatá rovnakého druhu,
ako boli dospelí,
čo je prvým dôkazom,
že niektoré dinosaury sa o svoje mladé starali.
Hoci ich takto ochránili pred vonkajšími vplyvmi,
takéto sedenie na vajciach malo aj svoje nevýhody.
Sedieť na vajciach a dozerať na ne znamenalo,
že zviera bolo odhodlané starať sa o vajcia
počas celého vývoja,
až kým sa nevyliahli.
Niektorým dinosaurom taká oddanosť stála za to.
Ale iné dinosaury, napríklad sauropody, čelili odlišným nástrahám.
Niektoré zrejme na vajciach nesedeli.
Mnohé vážili celé tony...
PRÍRODOVEDNÉ MÚZEUM
...a preto by ich rozpučili skôr, než by sa vyliahli.
Tak ako to riešili?
Pri niektorých znáškach vajec
samička vyhrabala zadnými nohami dlhú jamu.
Keď do jamy nakládla vajcia, zasypala ju.
Takéto správanie vídame aj dnes.
Korytnačky zahrabávajú svoje vajcia, aby ich ochránili pred predátormi,
a slnkom vyhriaty piesok ich udrží v ideálnej teplote.
Niektoré dinosaury využívali ale iný trik, ako udržať vajcia v teple.
Myslíme si, že niektoré dinosaury zbierali a hromadili hnijúce rastliny.
V podstate tak vytvorili na hniezde kompostovisko.
Túto techniku využíva tabon morkovitý v Austrálii.
Keď sa rastliny rozkladajú,
vytvárajú dosť tepla, aby v nich dozrievali vajcia
približne sedem týždňov.
V roku 2010 sa však zistilo,
že niektoré dinosaury využívali dokonca nezvyčajnejší spôsob,
ako udržať vajcia v teple.
Využívali teplo samotnej zeme.
Neďaleko miesta v Argentíne, kde sa objavilo veľa vajec sauropodov,
sa nachádzajú geotermálne pramene.
Myslíme si, že sauropody využívali vulkanickú činnosť,
aby udržali vajcia v teple.
V inej oblasti, v Dekanskej plošine v Indii,
v jednej z vulkanicky najaktívnejšej počas neskorej kriedy,
sa našlo viac dôkazov.
Je tam veľmi veľa vrstiev lávy,
medzi ktorými sme našli dinosaurie vajcia.
Dinosaury do tejto oblasti prichádzali,
aj keď bola vulkanicky vysoko aktívna,
a celá stáročia ju využívali na hniezdenie.
Dinosaury rôzne zabezpečovali, aby sa ich vajcia vyliahli...
ale jedno vieme s istotou.
Ich spôsoby fungovali efektívne
a vďaka nim vládli svetu vyše 150 miliónov rokov.
Preklad titulkov: Monika Sitarčíková