Dinozauri valdīja pār planētu...
STĀSTA DEIVIDS ATENBORO
...vairāk nekā 150 miljonus gadu.
Tie apdzīvoja gandrīz visus zemeslodes nostūrus
un pēc izskata un auguma bija neiedomājami daudzveidīgi.
Daži bija patiesi neparasti.
Nu mēs zinām: karaliskais tiranozaurs bija izcils peldētājs,
velociraptori bija viltīgi, spalvām klāti mednieki
un dažiem dinozauriem bija ļoti savāda uzvedība.
Bet gandrīz katru dienu tiek izdarīti jauni atklājumi,
kas mums sniedz vairāk zināšanu par dzīvi uz šīs planētas pirms 66 miljoniem gadu.
Šoreiz seriālā Prehistoric Planet
pastāstīsim par jauniem dzīvniekiem
un sniegsim jaunu ieskatu viņu partnera meklējumos,
grūtībās, ar ko nākas saskarties, audzinot mazuļus,
un viņu titāniskajās cīņās.
Dodieties ceļojumā uz laiku, kad daba izpaudās visā krāšņumā!
Seriāls Prehistoric Planet 2.
NEAUGLĪGĀS ZEMES
Šī ir lielākā lavas platība, kas klājusi zemi 100 miljonus gadu.
Dekānas plakankalne Indijas vidienē -
ellišķīga vieta,
un tā noteikti nešķiet piemērota dinozauriem.
Un tomēr šie milži riskē ar dzīvību, lai šurp atceļotu.
Isizauri.
Un visas ir mātītes.
Lava Dekānā ir plūdusi jau tik ilgi,
ka vietām tā ir pusotru kilometru bieza.
Katru pavasari mātītes pamet savas drošās mājas mežā,
lai dotos bīstamā ceļojumā uz šīm neauglīgajām zemēm.
Tās var izvēlēties drošu ceļu pa atdzisušu, sacietējušu lavu...
taču šeit ir arī citas briesmas.
Pa vulkāna atverēm izplūst ne tikai tvaiks, bet arī nāvējošs
oglekļa dioksīda un sērūdeņraža maisījums.
Vēsajā gaisā pirms rītausmas
šīs smagās gāzes nosēžas,
radot tikko manāmu, smacējošu segu.
Pat tikai dažas ieelpas var nogalināt.
Bet isizauriem ir viena būtiska priekšrocība.
Garš kakls, kas notur galvu virs indīgo izgarojumu segas.
Taču priekšā ir posms, kur tas vairs nebūs tik vienkārši.
Mātītes nokāpj zemā vietā,
kur nāvējošās gāzes slānis ir īpaši biezs.
Un šīs mātītes jau vairs nejūtas labi.
Un vēl ļaunāk - kad uzlec saule un sasilda gaisu,
gāzes paceļas vēl augstāk.
Garais kakls vairs nespēj dzīvniekus pasargāt.
Tiem jāmeklē glābiņš augstāk. Un ātri.
Kāpums ir stāvs, bet augstāk vajadzētu būt svaigākam gaisam.
Beidzot atvieglojums.
Un priekšā - galamērķis.
Vulkāniska sala debesīs,
kas paceļas augstu virs bīstamajām neauglīgajām zemēm.
Milzīgais krāteris - kaldera - gādā par drošu kopīgu ligzdošanas vietu.
Apkārtējā indīgo gāzu jūra tur plēsējus pa gabalu...
un pastāvīgā ģeotermālā apsilde padara šo vietu par ideālu inkubatoru.
Katra mātīte siltajās smiltīs izrok divus metrus garu iedobi,
kur iedēj vairāk nekā 20 melones izmēra olas.
Pagaidām kalderā olas ir drošībā,
bet šis ir tikai viņu stāsta sākums.
Pēc dažiem mēnešiem
izšķilsies simtiem sīku mazuļu, kam būs jāstājas pretī šai tuksnesīgajai pasaulei.
Lai kāds vispār izdzīvotu,
apstākļiem īstajā brīdī būs jāmainās.
Aizvēsturiskās planētas neauglīgās zemes
ir izturības pārbaudījums pat dinozauriem.
Šī savādā ainava,
ko izvagojuši asie vēji un plašās aizvēsturiskās upes,
varētu šķist tukša un bez dzīvības.
Bet šeit, Āzijā,
šo šauro kanjonu aizsegā...
mīt jauna velociraptoru ģimene.
Mazuļi ir tikai dažas nedēļas veci.
Varētu šķist, ka tik tuksnesīgā vietā viņus gaida apšaubāma nākotne.
Viņu izdzīvošana ir atkarīga no dīvaina notikuma nevis šeit, bet kilometriem tālu.
Aiz karstā tuksneša atrodas mežs, ko ieskauj smilšu jūra.
Mainoties gadalaikiem, uzrodas ūdens, kas šajā reģionā ir reta parādība.
Milzīgas papeļu audzes
steidz izdzīt sulīgas lapas.
Tās kā magnēts pievelk daudzus izsalkušus dzīvniekus.
Garkaklainajiem nemegtozauriem pievienojas Mongolijas titanozauri...
un kopā ar tiem arī daudz mazākie prenocefali.
Tomēr kaut kas tiem stāv ceļā.
Šī milzīgā plakankalne.
Un mežu var sasniegt, tikai izejot caur šo kanjonu labirintu.
Ieejot bars sāk kļūt nemierīgs.
Šī ir laba vieta uzbrukumam no slēpņa.
Velociraptori gaida.
Bet uzveikt titanozauru nav viņu spēkos.
Panākumi būs atkarīgi no tā, ko darīs citi mednieki.
Tarbozauri.
Karaliskā tiranozaura Āzijas variants.
Tuvojoties plēsējiem, izceļas panika.
Tikai prenocefali var aizbēgt uz kādu augstāku vietu.
Un tieši to velociraptori ir gaidījuši.
Tagad velociraptori beidzot var mesties uzbrukumā.
Beidzot.
Sadarbojoties tie ir sagādājuši maltīti visai ģimenei.
Arī tarbozauriem ir veicies.
Plēsējiem šis patiesībā ir pārpilnības laiks.
Un velociraptoriem - ideāls laiks ģimenes izveidošanai.
Atjautīgi, rūpīgi vecāki mazuļiem var nodrošināt lielisku dzīves sākumu.
Un šeit, Āzijas neauglīgajās zemēs,
nav daudz vēl gādīgāku dinozauru vecāku par šiem.
Ligzdojošu koritoraptoru kolonija.
Pirms dažām dienām mātītes šajos apaļajos uzkalniņos izdēja olas.
Taču perēšana ir tēviņu uzdevums.
Un tas nav viegls.
Karstajā pusdienlaika saulē olas drīz vien izceptos.
Bet tēvi ar savu plato asti un priekšējo ekstremitāšu spalvām
ligzdu noēno.
Un maksā augstu cenu.
Paciešot stundu pēc stundas dedzinošajā karstumā.
Beidzot vakara vēsumā tēviņi var doties meklēt barību.
Šis ir brīdis, kad no ligzdošanas kolonijā ir labums.
Koritoraptori nedodas prom visi reizē, bet gan uz maiņām.
Tāpēc vienmēr ir kāds kaimiņš, kas uzmana, vai nedraud briesmas.
Taču pat šī kaimiņu patruļa nespēj garantēt pilnīgu drošību.
Kurukullu mātīte. Velociraptoru radiniece.
Viņa ir ārkārtīgi izsalkusi, taču bažījas
par koritoraptoru spēcīgo knābi un nagiem.
Tomēr viņai ir viena būtiska priekšrocība.
Nakts redze viņai ir labāka nekā ligzdu saimniekiem.
Ja nesacels troksni, viņa varēs nepamanīta ielavīties kolonijā.
Viņa uzmanīgi izraugās mērķi.
Šī ir viņas iespēja.
Bet ne jau uzbrukt.
Šī plēsēja ir arī zagle.
Viņa ātri apēdīs tik daudz olu, cik spēj.
Jābeidz. Viņa ir pamanīta.
Pēdējo olu viņa paķer līdzi.
Nu viņai ir iespēja zagto olu mierīgi notiesāt.
Bet zagle ar savu laupījumu dalās.
Ar parkšķošajām skaņām viņa sauc savus mazuļus.
Viņas cāļi paši tikai nesen ir pametuši ligzdu.
Viņiem ir jāuzzina, ka šis dīvainais jaunais objekts ir ēdiens.
Un jāatklāj, kā pie tā tikt.
Varbūt ar knābi. Vai varbūt ar nagu.
Izdevās! Iespējams, vairāk veiksmes, ne meistarības dēļ.
Bet tik un tā - svarīga mācība šai nākamajai olu zagļu paaudzei.
Neauglīgajās zemēs veldzējošās vēsākās naktis
pārāk drīz nomaina saules staru spēcīgais karstums.
Temperatūra uz smilšu virsmas var pārsniegt 70 grādus pēc Celsija.
Jebkāds ūdens šeit acumirklī iesūcas smiltīs vai iztvaiko.
Šī ir viena no sausākajām vietām uz zemes.
Neviens dzīvnieks nevar izdzīvot bez ūdens.
Tomēr šīs ir šo jauno tarhiju mājas.
Tie ir tuksneša ankilozauri.
Pamatīgi bruņoti, ar milzīgu vālei līdzīgu asti.
Tumšie aizsegi pasargā tarhiju acis no spožās saules.
Un tā skan
tarhiju personīgā gaisa kondicionēšanas sistēma.
Lielais deguns atdzesē gaisu, kas izpūst no organisma,
ar katru izelpu kondensējot un saglabājot vērtīgo ūdeni.
Tā tie spēj ilgstoši iztikt bez dzeršanas,
kamēr meklē maltīti.
Augstā temperatūra rada asus vējus,
kas izslīpē klintis neparastās formās.
Taču tie arī aizpūš no zemes augsni.
Tomēr dažiem augiem izdodas iesakņoties plaisās starp klintīm.
Jebkurš kumoss ir tā vērts, lai par to cīnītos.
Ar katru minūti saule kāpj augstāk.
Drīz ēnas vairs nebūs vispār.
Un pat šie tuksneša saimnieki reizēm labprāt padzertos.
Tāpat kā daudziem klejotājiem,
arī tarhijiem galvā ir tuksneša karte,
un tie spēj ceļot pa tukšiem plašumiem ar nekļūdīgu precizitāti.
Tie atceras retās vietas, kur atrodas dabiskie avoti.
Tādas tuksneša oāzes kā šī.
Dzīvības glābējas dzīvniekiem, kas spēj tās atrast.
Prenocefals.
Pie oāzēm nereti uzšvirkst nesaskaņas...
bet spēka izrādīšana var novērst bīstamu cīņu.
Galu galā, prenocefali ir tikai diezgan kaitinoši.
Bet pieaudzis tarhijs ir cita lieta.
Īpaši tāds, kas ir gandrīz divreiz smagāks par jaunuli.
Viņš ir bruņots ar 20 kilogramus smagu vāli.
Ja nonāks līdz cīņai, jaunulim nav izredžu uzvarēt.
Bet papildspēki ir ceļā.
Pāris atkal ir apvienojies.
Tagad ir veselas divas vāles, ar ko pieaugušajam būtu jātiek galā.
Viņš nolemj, ka varbūt šeit ūdens tomēr pietiek visiem.
Jaunie tarhiji beidzot var mierīgi padzerties.
Taču iespējams, ka atelpu viņi nevarēs baudīt ilgi.
Neauglīgajās zemēs apstākļi var mainīties pārsteidzoši ātri.
Temperatūras paaugstināšanās vasarā izraisa elektriskās vētras
simtiem kilometru platībā.
Šeit, Dekānā, sezonālās vētras izraisa vēja virziena maiņu.
Un kalderas apkaimē,
kur pirms vairākiem mēnešiem isizauru mātītes izdēja olas,
indīgās gāzes tagad ir aizpūstas,
paverot īslaicīgu iespēju logu.
No smilšu apakšas nāk dīvainas skaņas.
Isizauru mazuļi sauc cits citu no savas olas iekšpuses.
Tas palīdz sinhronizēt izšķilšanos.
Mazuļi ir salīdzinoši sīki, nepilnus 30 centimetrus gari.
Tur nav nekā ēdama, izņemot viņu mammu mēslus.
Pārsteidzoši,
ka tie ir ļoti barojoši un nozīmīgi mazuļiem arī citā ziņā.
Tie ievieš viņu zarnās veselīgās baktērijas
un arī satur feromonus, kas tāpat kā smaržas
palīdzēs viņiem atrast mammu baru.
Tā viņi nonāks drošībā mežā.
Taču ceļojums nav viegls.
Lai gan vējš ir iegriezies viņiem par labu,
jaunos isizaurus vēl gaida daudz briesmu.
Karsti avoti un burbuļojošas šķidru dubļu peļķes.
Nāvējošs slazds.
Pēc divu dienu gājiena
mazuļu spēki sāk izsīkt...
bet mammas atkal viņus glābj.
Lavas plaisās ir izauguši sīciņi augi,
kas sadīguši no sēklām viņu mammu mēslos.
Tomēr viņiem tuvojas jaunas briesmas.
Tā kā vējš ir izdzenājis toksiskās gāzes, plēsējiem durvis ir vaļā.
Radžazaurs.
Ja apkārt klīst tik daudz mazuļu - te varētu sanākt dzīres.
Plaisas lavā ir vienīgā vieta, kur paslēpties.
Ierodas vēl vairāk radžazauru.
Par spīti briesmām, simtiem mazuļu izdodas sasniegt mežu.
Šeit viņi vairākus gadus dzīvos kopā, paslēpušies pamežā.
Līdz beidzot būs pietiekami lieli, lai pievienotos savu mammu bariem.
Ja paveiksies, jaunās mātītes turpmākajos gados
atgriezīsies krāterī, lai pašas dētu olas.
Tāpat kā daudziem dzīvniekiem, kas dzīvo tik skarbās vietās,
riski būs lieli.
Taču aizvēsturiskās planētas neauglīgajās zemēs ir arī lielas iespējas.
PREHISTORIC PLANET: AIZKADRI
VAI DINOZAURI BIJA LABI VECĀKI?
Šī ir kāda milzu dinozaura olas fosilija.
Titanozaura ola.
Svaigi izdēta,
tā svēra ap pusotru kilogramu
un tās čaumala bija aptuveni divus milimetrus bieza.
Lai gan olas noteikti bija izturīgas,
tās tik un tā bija jātur drošībā un siltumā.
Tad kā dinozauri par savām olām rūpējās?
Lai pasargātu olas no plēsējiem
un uzturētu siltas, dinozauriem bija vairākas stratēģijas.
DR. DARENS NAIŠS KONSULTANTS
Viena no stratēģijām bija uztaisīt ligzdu un tajā sēdēt.
Mēs zinām, ka daži dinozauri tā darīja,
jo mums ir fosilijas ar dinozauriem, kas sēž ligzdā.
Šajās ligzdās atrastajās olās ir mazulīši no tās pašas sugas
kā pieaugušie,
sniedzot pirmos pierādījumus tam,
ka daži dinozauri par saviem mazuļiem rūpējas.
Taču, lai gan tas nodrošināja aizsardzību un patvērumu no vides,
šādai olu perēšanai bija arī mīnusi.
Sēdēt uz olām un par tām rūpēties
nozīmē, ka vecāki uzņemas saistības par tām gādāt
visu attīstības laiku līdz par šķilšanās brīdim.
Dažiem dinozauriem šādas saistības bija vērts uzņemties.
Bet dažiem, piemēram, zauropodiem, bija citādas grūtības.
Bija dinozauri, kas, visticamāk, olas neperēja.
Daudzi dinozauri svēra vairākas tonnas...
PROFESORS POLS BERETS
...un būtu olas saspieduši, pirms no tām kas izšķiltos.
Kāds bija viņu risinājums?
Ir dažas zauropodu olu kopas,
kur mātīte ar pakaļkājām bija izrakusi garu iedobi.
Pēc tam viņa tur bija iedējusi olas un iedobi aizbērusi.
Šādu uzvedību var redzēt mūsdienās.
Bruņurupuči aprok savas olas, lai pasargātu no plēsējiem,
un saules sasildītās smiltis tās uztur ideālā temperatūrā.
Bet dažiem dinozauriem bija cits paņēmiens, kā olas uzturēt siltas.
Mēs domājam, ka dažas dinozauru sugas apzināti vāca
un krāja trūdošu veģetāciju.
Būtībā viņi izveidoja komposta kaudzi uz savām olu ligzdām.
Šo īpašo tehniku izmanto krūmu tītari Austrālijā.
Veģetācijai sadaloties,
rodas pietiekami daudz siltuma, lai inkubētu olas
aptuveni septiņas nedēļas.
Taču 2010. gadā tika atklāts,
ka dažiem dinozauriem bija pat vēl neparastāks paņēmiens,
kā uzturēt olas siltas.
Viņi izmantoja no zemes nākošo karstumu.
Viena konkrēta vieta Argentīnā,
kur tika atrasts daudz zauropodu olu,
atrodas tieši blakus ģeotermālajiem avotiem.
Mēs domājam, ka zauropodi izmantoja vulkānisko aktivitāti,
lai uzturētu olas siltas.
Cita vieta, Dekānas reģions Indijā,
kas ir viens no vēlīnā krīta perioda vulkāniskākajiem rajoniem,
sniedz vairāk pierādījumu.
Ir daudz, daudz lavas slāņu,
un starp šīm lavas plūsmām mēs atrodam dinozauru olas.
Dinozauri uz šo vietu nāca pat tad,
kad tā bija vulkāniski ļoti aktīva,
izmantojot to kā ligzdošanas vietu burtiski gadsimtiem ilgi.
Dinozauriem bija daudz paņēmienu, kā izperēt olas...
bet par vienu varam būt droši.
To metodes bija ļoti efektīvas
un palīdzēja tiem valdīt pār pasauli vairāk nekā 150 miljonus gadu.
Tulkojusi Aija Apse