A dinoszauruszok uralták a bolygót...
DAVID ATTENBOROUGH BEMUTATJA
...több mint 150 millió évig.
A földgolyó szinte minden szegletét elfoglalták,
és majdnem mindenhová eljutottak minden elképzelhető formában és méretben.
Néhányuk igazán kivételes volt.
Azt már tudjuk, hogy a T.-rex kiváló úszó,
a Velociraptor ravasz, tollas vadász volt,
és hogy néhány dinoszaurusz igencsak furcsa viselkedéssel bírt.
De szinte mindennap új felfedezéseket tesznek,
amelyek még többet árulnak el bolygónk 66 millió évvel ezelőtti életéről.
A Prehisztorikus bolygóban ezúttal
új állatokat mutatunk be...
...és új szemszögből pillantunk be a párkeresésükbe...
...a családalapítással járó kihívásaikba...
...és a titáni csatáikba.
Utazás egy időbe, amikor a természet a leglátványosabb arcát mutatta.
Ez a Prehisztorikus bolygó 2.
PREHISZTORIKUS BOLYGÓ 2.
KOPÁR TÁJAK
Ez a Föld legnagyobb kiterjedésű, lávával borított területe 100 millió éven át.
A közép-indiai Dekkán-fennsík
pokolbéli hely,
és arra végképp nem számítanánk, hogy itt dinoszauruszokat találunk.
És mégis, az óriások az életüket kockáztatva utaznak ide.
Isziszauruszok.
És mindegyikük nőstény.
A láva olyan régóta hömpölyög a Dekkán-fennsíkon,
hogy helyenként eléri a másfél kilométeres vastagságot.
A nőstények minden tavasszal hátrahagyják erdei otthonuk biztonságát,
hogy megtegyék ezt a veszedelmes utat ezekre a kopár tájakra.
Képesek biztonságos útvonalat találni a kihűlt, megkeményedett láván keresztül...
de itt más veszélyek is leselkednek rájuk.
A gőz mellett szén-dioxid és kén-hidrogén halálos keveréke
árad a vulkáni kürtőkből.
A pirkadat előtti hűvös levegőben
ezek a nehéz gázok lesüllyednek,
így egy alig látható, fojtogató gáztakarót képeznek.
Néhány mély levegővétel is elég a halálhoz.
Azonban az isziszauruszoknak van egy komoly előnyük.
Hosszú nyakukkal a mérgező füstök fölé tudják tartani a fejüket.
De előttük egy olyan hely van, ahol ezt nehéz megvalósítani.
Egy hosszan elnyúló területre érnek,
ahol a halálos gázok különösen sűrűek.
És ezeknek a nőstényeknek máris valami bajuk van.
És ami még rosszabb: ahogy a Nap felkel, és felmelegíti a levegőt,
a gázok még magasabbra örvénylenek.
A hosszú nyak többé már nem óvja meg a csordát.
Magasabbra kell menekülniük előle, méghozzá gyorsan.
Ugyan meredeken kell felkaptatni, de frissebb levegőhöz juthatnak.
Végre megkönnyebbülhetnek.
És előttük van a végső cél.
Egy vulkáni sziget a fellegek között,
magasan az alattomos, kopár tájak fölött.
A hatalmas kráter, egy kaldera, biztonságos közös fészkelőhely.
A mérgező gázok környező tengere segít távol tartani a ragadozókat...
...és a beépített geotermikus fűtés ideális keltetővé teszi.
Minden anya ás egy kétméteres gödröt a meleg homokba,
hogy abba tegye a 20-nál több dinnyeméretű tojását.
A tojások egyelőre biztonságban vannak a kalderában,
de ez még csak a történetük kezdete.
Néhány hónap múlva
több száz kölyök fog kikelni, hogy szembenézzenek e kopár világgal.
Amelyikük túl akarja élni,
annak tökéletesen kell időzítenie a körülmények változásához.
A prehisztorikus bolygó kopár tájai
még a dinoszauruszokat is végsőkig próbára teszik.
Ez a furcsa táj,
melyet pusztító szélviharok és hatalmas ősi folyók faragtak,
élettelennek tűnhet.
De itt Ázsiában,
e keskeny kanyonok rejtekében...
egy újdonsült Velociraptor-család bújik meg.
A kicsinyek csupán néhány hetesek.
Úgy tűnhet, hogy egy ilyen kopár helyen bizonytalan jövő előtt állnak.
A túlélésük egy furcsa eseménytől függ, ami kilométerekre az otthonuktól történik.
A perzselő sivatag túloldalán egy erdő terül el a homoktenger fogságában.
Az évszakváltás ritkán látott vizet hoz a környékre.
Hatalmas nyárfák
jelzik jöttét, amikor tápláló levelek borítják el őket.
Ez pedig mágnesként vonzza az éhes állatokat.
Hosszú nyakú nemegtoszauruszok mongol titanoszauruszok társaságában...
...és velük van a sokkal kisebb Prenocephale.
Azonban útjukat állja valami.
Ez a roppant fennsík.
És az erdőhöz csak a kanyonok labirintusán keresztül juthatnak el.
Amint belépnek, a csorda nyugtalanná válik.
Pompás hely a lesből támadáshoz.
A Velociraptorok várnak.
De egy titanoszauruszt nem képesek elejteni.
A siker más portyázó vadászoktól függ majd.
Tarboszauruszok.
A Tyrannosaurus rex ázsiai változata.
Ahogy közelednek a ragadozók, terjed a pánik.
Csak a Prenocephale képes magasabb területekre menekülni.
És a Velociraptorok csak erre vártak.
Most végre a Velociraptorok rajtuk üthetnek.
Végre!
Közös erővel táplálékhoz juttatták az egész családot.
A tarboszauruszok szintén sikerrel jártak.
A ragadozók számára ez a bőség ideje.
És a Velociraptoroknak ez a tökéletes pillanat a családalapításhoz.
A kicsinyeknek kezdetnek kiváló, ha okos, gondoskodó szüleik vannak.
És itt, Ázsia kopár tájain
akad még pár elszánt szülő ezeken kívül.
Fészkelő Corythoraptorok kolóniája.
Néhány nappal korábban a nőstények tojásokat raktak ezekre a kerek halmokra.
De a kiköltés feladata a hímekre marad.
És az nem könnyű.
A déli napsütésnek kitéve a tojások hamar megfőnének.
De az apák széles farok- és felkartollaikat használva
árnyékban tartják a fészket.
És ezért súlyos árat fizetnek.
Óráról órára tűrniük kell a perzselő hőséget.
Végül aztán az este hűvösében a hímek elmehetnek táplálékot keresni.
Ekkor mutatkoznak meg a kolóniában fészkelés előnyei.
Ahelyett, hogy egyszerre mennének el, a Corythoraptorok váltják egymást.
Így mindig akad egy szomszéd, aki őrködik, nehogy jöjjön a veszély.
De még a szomszédok őrszolgálata sem garantálja a biztonságukat.
Egy nőstény Kuru kulla, a Velociraptorok rokona.
Borzasztó éhes, de óvakodik
a Corythoraptorok erős csőrétől és karmaitól.
Csakhogy van egy kulcsfontosságú előnye.
Jobban lát a sötétben, mint a fészkek gazdái.
Ha csendben marad, észrevétlenül odaosonhat a kolóniához.
Gondosan választja ki a célpontját.
Eljött az ő ideje.
De nem a támadáshoz.
Ez a ragadozó egyben tolvaj is.
Gyorsan annyi tojást habzsol be, amennyit csak tud.
Lejárt az ideje. Észrevették.
Magával visz egy utolsó tojást.
Most élvezettel elfogyaszthatja a lopott tojását.
De ez a tolvaj megosztja a lopott szajrét.
A doromboló hanggal a kicsinyeit hívja.
Az ő fiókái se régen hagyták el a fészket.
Meg kell tanulniuk, hogy ez a furcsa új dolog étel.
És rá kell jönniük, hogy törjék fel.
Talán a csőrük vagy egy karom lesz a megoldás.
Siker, amelyben több lehetett a szerencse, mint a tudás.
De ettől még létfontosságú lecke a tojástolvajok új generációjának.
A kopár tájakon az enyhet adó hűvösebb estéket
túl hamar váltják fel a forrón tűző napsugarak.
A hőmérséklet a homok felszínén meghaladhatja a 71 fokot is.
Minden vizet másodpercek alatt felszív vagy elpárologtat.
Ez a Föld egyik legszárazabb helye.
Víz nélkül egyetlen állat sem élhet.
És mégis ez az otthona ezeknek a fiatal Tarchiáknak.
Sivataglakó ankiloszauruszok.
Vastag páncélzatuk és hatalmas, bunkós farkuk van.
A Tarchia szemét sötét foltok védik a tűző naptól.
És ez a hangja
a Tarchia sajátlégkondicionáló rendszerének.
Jókora orruk lehűti a levegőt, ahogy elhagyja a testüket,
minden légvétellel kondenzálva és így begyűjtve az értékes vizet.
Ez lehetővé teszi számukra, hogy hosszú ideig túléljék ivás nélkül,
így táplálékot tudnak keresni.
A magas hőmérséklet mindent elpusztító szeleket hoz létre,
amelyek a sziklákat különös formájúra faragják.
Ám egyúttal a termőtalajt is elsodorják.
Azonban néhány növénynek sikerül gyökeret vernie a sziklák repedéseibe.
Minden soványka falatért érdemes megküzdeni másokkal.
A Nap minden perccel magasabbra hág.
Hamarosan minden árnyék eltűnik.
És még a sivatag ezen mesterei is örülnek néha egy kortynak.
Sok nomád állathoz hasonlóan
a Tarchiák is fel tudják idézni a sivatag térképét,
és csalhatatlan pontossággal képesek keresztülszelni a kietlen tájakat.
Emlékeznek azon ritka helyekre, ahol forrás található.
Az ilyen sivatagi oázisokra.
Életmentő azoknak az állatoknak, akik képesek megtalálni.
Egy Prenocephale.
A hangulat gyakran feszült az oázisokban...
...de erőfitogtatással nem lehet megelőzni egy veszélyes összecsapást.
Végtére is a Prenocephale alig több mint bosszantó.
De egy felnőtt Tarchia már más kérdés.
Különösen egy olyan, ami kétszer akkora, mint a fiatalok.
A bunkós farkát forgatja, amely majdnem 22 kilót nyom.
Ha csatára kerül sor, akkor a fiatal állat nem győzhet.
De úton van az erősítés.
A pár újra együtt van.
Így a felnőttnek már kétszer annyi suhogtatott farokbunkóval van dolga.
Arra jut, talán nincs is itt elég víz,
hogy mindenkinek jusson.
A fiatal Tarchiák végre háborítatlanul ihatnak.
De megeshet, hogy nem sokáig élvezhetik a pihenést.
A kopár tájakon lenyűgöző sebességgel tudnak megváltozni a körülmények.
Az emelkedő nyári hőmérséklet elektromos viharokat táplál,
kiterjedésük több száz kilométer.
Itt, a Dekkán-fennsíkon ezek az időszakos viharok megváltoztathatják a szél irányát.
És a kaldera körül,
ahol a nőstény isziszauruszok egy hónapja lerakták a tojásaikat,
a mérgező gázokat most elfújta a szél,
ezzel ritka jó lehetőséget teremtve.
A furcsa hangok a homok alól jönnek.
A kis isziszauruszok a tojások belsejéből hívják egymást.
Így segítik elő az összehangolt kikelést.
A kicsik viszonylag aprók, 30 centinél is rövidebbek.
Nincs itt semmi ehető, kivéve az anyjuk trágyáját.
Meglepő módon
nagyon tápláló, és más szempontból is igen fontos a fiókáknak.
Egészséges baktériumokat juttat a beleikbe,
emellett olyan feromonokat tartalmaz, amelyek, akárcsak a szagok,
hozzásegítik őket, hogy megtalálják az anyjuk csordáját.
Elvezeti őket az erdő biztonságába.
Azonban az út nem könnyű.
A szél talán nekik kedvező irányt vett,
de sok veszély vár még a fiatal isziszauruszokra.
Termálforrások és bugyborékoló, folyékony sárpocsolyák.
Halálos csapda.
Kétnapos túra után
fogytán vannak a kicsinyek tartalékai...
...azonban anyjuk újra a megmentésükre siet.
A láva repedéseiben apró növények vertek gyökeret,
melyek az anyák trágyájából idehullatott magvakból sarjadtak ki.
Csakhogy újabb veszély közelít feléjük.
A szél ugyan eloszlatta a mérgező gázokat, ám ezzel ajtót nyitott a ragadozók előtt.
Egy rajaszaurusz.
A szabadban az a sok kis dinoszaurusz valóságos lakomát jelenthet.
A láva repedései búvóhelyül is szolgálhatnak.
Újabb rajaszauruszok érkeznek.
A veszélyek dacára több száz fiatalnak sikerül elérnie az erdőt.
Itt élnek majd jó néhány évig, az aljnövényzetben rejtőzve.
Mígnem végül
felcseperednek annyira, hogy csatlakozzanak anyjuk csordájához.
Évek múltán, némi szerencsével, a nőstények visszatérnek a kráterhez,
hogy ők is lerakják a maguk tojásait.
Sok olyan állathoz hasonlóan, amely ilyen barátságtalan helyen él,
a kockázat nagyon magas számukra.
Ám a prehisztorikus bolygó kopár tájai nagyszerű lehetőségeket is nyújtanak.
PREHISZTORIKUS BOLYGÓ, ÉS AMI MÖGÖTTE VAN
JÓ SZÜLŐK VOLTAK A DINOSZAURUSZOK?
Ez egy hatalmas dinoszaurusz megkövesedett tojása.
Egy titanoszauruszé.
Amikor frissen lerakta,
akkor másfél kiló körül volt,
és a héja úgy két milliméter vastag volt.
Noha a tojások igazán kemények voltak,
de ettől még biztos, meleg helyen kellett lenniük.
Tehát hogy gondoskodtak a dinoszauruszok a tojásaikról?
Hogy megóvják a tojásaikat a ragadozóktól,
és hogy melegen tartsák őket, furcsa stratégiákhoz folyamodtak.
VEZETŐ TUDOMÁNYOS MUNKATÁRS
Az egyik ilyen a fészeképítés volt,
hogy aztán szó szerint ráüljenek a fészekre.
Néhányról biztosan tudjuk, hogy így tett,
mivel vannak olyan kövületeink, ahol a fészek tetején ülnek.
A talált tojásokban azonos fajból származó kicsinyek vannak,
mint a felnőttek,
mely az első bizonyítéka annak,
hogy egyes dinoszauruszok gondoskodtak kicsinyeikről.
Bár védelmet és menedéket nyújtott a természet elemeitől,
az effajta tojáskeltésnek volt egy hátulütője.
A tojáson ülve őrizni valójában annyit tesz,
hogy elkötelezetten gondozza azt a tojást
a fejlődésének teljes ideje alatt,
egészen a kikelés pillanatáig.
Egyes dinoszauruszoknak megérte ekkora elköteleződést vállalni.
Míg mások, például a szauropodák, más kihívásokkal néztek szembe.
Egyes fajok valószínűleg sosem ültek a tojásaikon.
Végtére is sokan közülük több tonnát nyomtak...
PROFESSZOR TERMÉSZETTUDOMÁNYI MÚZEUM
...és összetörték volna őket, mielőtt esélyük lett volna kikelni.
Akkor tehát mi volt a megoldás?
Van néhány szauropoda fészekalj,
ahol a nőstény egy hosszú árkot ásott a hátsó lábával.
Aztán visszatemette az árkot, miután belerakta a tojásait.
Ezt a viselkedést ma is láthatjuk.
A teknősök betemetik a tojásaikat, hogy megvédjék őket a ragadozóktól,
és a napmelengette homok ideális hőmérsékleten tartja őket.
De egyes dinoszauruszoknak más trükkjük volt a melegen tartásukra.
Úgy véljük, hogy néhány dinoszauruszcsoport tudatosan gyűjtötte
és kupacba hordta a rothadó növényzetet.
Gyakorlatilag komposztot alkottak a tojásokkal teli fészkük tetején.
Ausztráliában a talegallatyúk alkalmazza ezt a módszert.
A növényzet a lebomlása során
elegendő hőt termel a tojások melegen tartásához,
nagyjából hét héten keresztül.
De egy 2010-es felfedezés során kiderült,
hogy egyes dinoszauruszoknak még ennél is furcsább módszerük volt
a tojásaik melegen tartására.
Egyenesen földhőt alkalmaztak.
Argentínában egy bizonyos helyszínen,
ahol számos szauropodatojást fedeztek fel,
geotermikus forrás található a közvetlen szomszédságban.
Úgy véljük, hogy a szauropodák ezt a vulkáni aktivitást használták
a tojásaik melegen tartására.
Egy másik helyszín, az indiai Dekkán-fennsík,
a késő krétakor egyik legnagyobb vulkáni aktivitású helye,
újabb bizonyítékokkal szolgál.
Sok-sok réteg láva van itt,
és a lávafolyások között dinoszaurusztojásokat találunk.
A dinoszauruszok eljöttek erre a helyre
a jelentős vulkáni aktivitás dacára,
és fészkelőhelynek használták, mégpedig évszázadokon keresztül.
A dinoszauruszok sok módon biztosították tojásaik kikelését...
azonban egy dologban biztosak lehetünk.
A módszereik nagyon hatékonyan működtek,
és ennek köszönhetően több mint 150 millió éven át uralták a világot.
A feliratot fordította: Binder Natália