Dinosaurused valitsesid planeeti...
JUTUSTAB DAVID ATTENBOROUGH
...enam kui 150 miljonit aastat.
Nad elasid peaaegu igas ilmanurgas
ning olid peaaegu iga mõeldava kuju ja suurusega.
Mõned olid tõeliselt erakordsed.
Teame nüüd, et T. rex oli võimas ujuja...
velotsiraptorid olid kavalad sulelised kütid
ja mõned dinosaurused olid vägagi kummaliste käitumisviisidega.
Aga peaaegu iga päev tehakse uusi avastusi,
mis räägivad meile rohkem elust selle planeedi peal 66 miljoni aasta eest.
Sel korral saates „Prehistoric Planet“
paljastame uusi loomi
ning uut infot, mis valgustab nende paarilisteotsinguid
järglaste kasvatamise raskusi
ja hiiglaslikke lahinguid.
Näete aega, mil leidis aset looduse suurim vaatemäng.
See on „Prehistoric Planet 2“.
KÕNNUMAAD
See on saja miljoni aasta ohtraim laavavool Maa peal.
Dekkan India keskosas.
Põrgulik paik.
Ja ei arvaks küll, et siit dinosauruseid leiab.
Ent hiiglased riskivad oma eluga, et siia tulla.
Isisaurused.
Ja nad kõik on emased.
Dekkanis on laava voolanud nii kaua,
et mõnes kohas on see 1,6 km paks.
Igal kevadel lahkuvad emased oma turvalisest kodumetsast,
et teha ohtlikku rännakut sellele kõnnumaale.
Nad võivad valida jahtunud ja tahkunud laavaga turvalise tee...
aga siin on teisi ohte.
Lisaks aurule eritub ka mürgist süsihappegaasi ja vesiniksulfiidi segu
nendest vulkaanilistest avaustest.
Jaheda koidueelse õhuga vajuvad need rasked gaasid maadligi,
tekitades halva nähtavusega lämmatava katte.
Vaid paar kopsutäit võib tappa.
Aga isisaurustel on üks tähtis eelis.
Nad saavad pika kaela abil hoida pea sellest mürkgaaside kihist kõrgemal.
Aga neid ootab ees paik, kus seda on raske teha.
Nad jõuavad madalasse kohta,
kus mürkgaase on eriti tihedalt.
Ja nende emaste jaoks on midagi juba valesti.
Ning veelgi hullem: kui päike tõuseb ja õhku soojendab,
kerkivad gaasid veelgi kõrgemale.
Pikad kaelad ei saa enam karja kaitsta.
Nad peavad kähku kõrgemale põgenema.
Kallak on järsk, aga peaks neid värskema õhuni viima.
Lõpuks saab kergemalt hingata.
Ja ees on nende lõpp-punkt.
Vulkaaniline saar taevas.
See kõrgub siinse ohtliku kõnnumaa kohal.
See hiidkraater ehk kaldeera on turvaline ühine pesitsuskoht.
Seda ümbritsev mürkgaaside meri aitab kiskjaid eemal hoida.
Ning siinne geotermiline küte teeb paigast ideaalse inkubaatori.
Iga ema kaevab sooja liiva sisse kahemeetrise kraavi
üle 20 melonisuuruse muna jaoks.
Munad on praegu kaldeeras kaitstud,
aga see on alles nende loo algus.
Paari kuu pärast
kooruvad sajad tillukesed pojad, keda ootab ees see kõle koht.
Selleks, et ükski neist ellu jääks,
on vaja täiuslikult ajastatud olude muutust.
Esiajaloolise planeedi kõnnumaad
panevad isegi dinosauruste võimete piirid proovile.
See kummaline maastik,
mida on vorminud uuristavad tuuled ja suured iidsed jõed,
võib elutu välja näha.
Aga siin Aasias
peitub nendes kitsastes kanjonites...
uus velotsiraptorite pere.
Pojad on vaid paarinädalased.
Nii viljatus kohas võib nende tulevik ebakindel tunduda.
Nende ellujäämine sõltub veidrast asjast, mis on kilomeetrite kaugusel.
Tulise kõrbe teises otsas asub mets, mis on liivameres lõksus.
Aastaaegade vaheldumine toob sellesse regiooni haruldase vee.
Tohutud paplite puistud
tähistavad vee saabumist toitainerikaste lehtede kasvatamisega.
See meelitab ligi mitmeid näljaseid loomi.
Pikakaelaliste nemegtosaurustega liituvad Mongoolia titanosaurused.
Ja nendega koos on palju väiksemad Prenocephale'd.
Aga neil seisab ees üks takistus.
See üüratu platoo.
Ja metsani pääseb vaid nende kanjonite labürindi kaudu.
Sellesse sisenedes muutub kari närviliseks.
See on varitsuse jaoks hea koht.
Velotsiraptorid ootavad.
Aga titanosaurust nad murda ei suudaks.
Nende edu sõltub hoopis teistest luusivatest küttidest.
Tarbosaurus'ed.
Aasia versioon Tyrannosaurus rex'ist.
Kiskjate lähenedes levib paanika.
Vaid Prenocephale'd saavad kõrgemale põgeneda.
Ja seda ongi velotsiraptorid oodanud.
Nüüd saavad velotsiraptorid viimaks oma varitsusrünnaku käivitada.
Viimaks ometi.
Koos töötades said nad eine kogu perele.
Ka Tarbosaurus'ed olid edukad.
Kiskjate jaoks on lausa küllusepäevad käes.
Ning velotsiraptorite jaoks on täiuslik aeg järglasi saada.
Nutikad ja hoolivad vanemad võivad noorukitele elus suurepärase alguse anda.
Ja siin Aasia kõnnumaal
on vähesed dinosaurused lastevanematena neist pühendunumad.
Pesitsevate Corythoraptor'ite koloonia.
Paar päeva tagasi munesid emased nendele ringikujulistele küngastele.
Aga haudumine on isaste töö.
Ja see pole kerge.
Keskpäevase päikese käes küpseksid munad peagi ära.
Aga isad kasutavad oma laia saba ja küünarvarresulgi,
et pesa varjus hoida.
Ning maksavad ränka hinda.
Nad taluvad mitu tundi kõrvetavat kuumust.
Lõpuks saavad isased õhtujaheduses toitu otsimas käia.
Siis on kolooniana pesitsemisel omad hüved.
Korraga lahkumise asemel käivad Corythoraptor'id kordamööda ära.
Seega alati on mõni naaber, kes ohu märke otsib.
Aga isegi säärane naabrivalve ei suuda ohutust tagada.
Emane Kuru kulla, velotsiraptorite sugulane.
Ta on äärmiselt näljane, kuid ettevaatlik,
sest Corythoraptor'itel on võimsad nokad ja küünised.
Aga temal on üks tähtis eelis.
Ta näeb pimedas paremini kui pesaomanikud.
Vaiksena saab ta märkamatult kolooniasse hiilida.
Ta valib sihtmärki hoolikalt.
See on tema võimalus.
Aga mitte ründamiseks.
See kiskja on ka varas.
Ta sööb võimalikult kiiresti võimalikult palju mune.
Aeg sai läbi. Ta avastati.
Ühe muna võtab veel kaasa.
Ta saab nüüd oma varastatud muna rahus nautida.
Kuid see varas jagab oma saaki.
Sedasi vuristades kutsub ta oma poegi.
Tema pojad on ise alles hiljuti pesast lahkunud.
Nad peavad õppima, et see veider uus asi on toit.
Ning selgitama välja, kuidas seda lahti murda.
Äkki oma nokaga? Või ehk küünisega?
Hakkama said! Ehk pigem õnne, mitte oskustega.
Aga see oli siiski tähtis õppetund uue põlvkonna munavaraste jaoks.
Jahedamate ööde leevenduse järel naaseb kõnnumaadel
liigagi kiiresti taas päiksekiirte äge kuumus.
Liiva pinnapealne temperatuur võib kähku üle 70 kraadini tõusta.
Igasugune vesi imbub pinnasesse või aurustub siin sekunditega.
See on üks kõige kuivemaid kohti Maa peal.
Ilma veeta ei püsi ükski loom elus.
Ent siiski elavad siin need noored Tarchia'd.
Nad on kõrbes elavad ankülosaurused.
Tugeva soomuse ja tohutult suure sabanuiaga.
Tumedad kohad kaitsevad Tarchia silmi ereda päikse eest.
Ja sellist häält teeb Tarchia isiklik õhu konditsioneerimissüsteem.
Tema hiiglaslik nina jahutab kehast lahkuvat õhku,
kondenseerides ja seega säilitades väärtuslikku vett iga hingetõmbega.
Nii peavad nad väga kaua ilma joomata vastu,
kui einet otsivad.
Siinne kuumus tekitab uuristava tuule,
mis annab kaljudele erakordse kuju.
Samas eemaldab tuul ka maast mulla.
Mõned taimed suudavad aga kaljude pragudesse juurduda.
Iga napi suutäie nimel tasub rinda pista.
Päike tõuseb iga minutiga kõrgemale.
Peagi pole kuskil varju.
Ja isegi need kõrbeisandad tahavad vahel juua.
Sarnaselt paljudele nomaadidele on ka Tarchia'tel kõrbest kujutluskaart
ning nad suudavad tühje maastikke eksimatu täpsusega läbida.
Nad mäletavad haruldasi kohti, kus on allikaid.
Oaase nagu see.
See on elupäästja loomadele, kes paiga üles leiavad.
Prenocephale.
Oaasis on tihti pingeline.
Aga jõudemonstratsioon võib ohtlikku lahingut ennetada.
Lõppude lõpuks on Prenocephale'd pelgalt tüütud.
Aga täiskasvanud Tarchia'ga on teine lugu.
Eriti sellisega, kes on noorukist peaaegu kaks korda raskem.
Ta viibutab nuiaga, mis kaalub üle 20 kilo.
Kui läheb kakluseks, pole noorukil võidulootust.
Kuid abiväed on tulekul.
Paar on taas koos.
Nüüd peab täiskasvanu kahe vehkiva nuiaga tegelema.
Ta otsustab, et võib-olla jagub siin vett siiski kõigile.
Noored Tarchia'd saavad viimaks rahus juua.
Aga nad ei saa ehk oma puhkust kaua nautida.
Kõnnumaadel võivad olud hämmastavalt kiiresti muutuda.
Suve tõusev temperatuur tekitab mitmesaja kilomeetri laiuseid äiksetorme.
Siin Dekkanis muudavad need hooajalised tormid tuule suunda.
Ja kaldeera,
kuhu emased isisaurused mitu kuud tagasi munesid,
pole tuule tõttu enam mürkgaasidest ümbritsetud,
mistõttu avaneb elutähtis võimalus.
Liiva alt kostab kummalisi hääli.
Väiksed isisaurused hüüavad üksteisele munade seest.
See aitab koorumist sünkroniseerida.
Pojad on suhteliselt tillukesed, vähem kui 30 cm pikad.
Süüa pole midagi peale emade sõnniku.
Üllataval kombel
on see toitainerikas ja vastkoorunud poegadele ka muul moel tähtis.
Sellega jõuavad nende sisikonda tervislikud bakterid
ning selles on ka feromoone, mis sarnaselt lõhnadele
võimaldavad neil emade karja üles leida.
See juhatab nad turvalisse metsa.
Aga teekond pole kerge.
Tuul võis nende kasuks pöörduda,
aga noori isisauruseid ootavad ees mitmed ohud.
Kuumaveeallikad ja vedela mullitava mudaga augud.
See on surmalõks.
Pärast kahepäevast matka hakkavad poegade jõuvarud otsa saama.
Aga nende emad päästavad neid taas.
Laava pragudesse on juurdunud väiksed taimed,
mis kasvasid emade sõnnikusse kukkunud seemnetest.
Aga nende poole on uus oht teel.
Nüüd, mil tuul puhus mürkgaasid minema, avanes uks kiskjate jaoks.
Rajasaurus.
Nii palju poegi on lagedal, et kiskjal võib sööming tulla.
Laava praod on ainus peidukoht.
Rajasaurus'eid tuli juurde.
Ohtude kiuste õnnestub sadadel poegadel metsa jõuda.
Siin elavad nad mitu aastat üheskoos alusmetsas.
Kuni nad on lõpuks piisavalt suured, et oma emade karjadega liituda.
Hea õnne korral naasevad emased suurena sellesse kraatrisse,
et siis ise sinna muneda.
Nagu paljude loomade puhul, kes nii vaenulikes kohtades elavad,
on riskid suured.
Aga esiajaloolise planeedi kõnnumaadel on ka palju häid võimalusi.
PREHISTORIC PLANET: PALJASTATUD
KAS DINOSAURUSED OLID HEAD LAPSEVANEMAD?
See kivistunud muna kuulus hiiglaslikule dinosaurusele,
titanosaurusele.
Värskelt munetuna kaalus see umbes poolteist kilo
ning selle kest oli umbes kaks millimeetrit paks.
Munad olid küll tugevad,
aga neid tuli ikka kaitsta ja soojas hoida.
Kuidas siis dinosaurused oma munade eest hoolitsesid?
Et oma mune kiskjate eest kaitsta
ja soojas hoida, arenesid dinosaurustel välja strateegiad.
PEAMINE TEADUSKONSULTANT
Üks strateegia oli pesa ehitada ja siis selle peal istuda.
Teame, et dinosaurused tegid nii,
sest meil on pesa peal istuvate dinosauruste fossiile.
Nende pesade munades olid pojad samast liigist
nagu täiskasvanud, andes esimese tõendi selle kohta,
et mõned dinosaurused hoolitsesid oma järglaste eest.
Aga kuigi see kaitses järglasi ja varjas neid ilmastikuolude eest,
oli sedasi haudumisel ka oma miinus.
Munal istumine ja selle kaitsmine tähendab,
et sa oled pühendunud selle muna eest hoolitsemisele
terve selle arengu vältel, kuni järglane viimaks koorub.
Mõnede dinosauruste jaoks tasus selline pühendumine ära.
Aga teistel, nagu sauropoodidel, olnuks sellega omad raskused.
Küllap mõned saurused ei istunud eal munadel.
Paljud isendid kaalusid ju tonne.
LONDONI LOODUSMUUSEUM
Nad oleksid lömastanud munad enne järglaste koorumist.
Mis nende lahendus siis oli?
Mõnede sauropoodide munadega on näha,
et emane kaevas oma tagajalgadega pika kraavi.
Pärast munemist täitis ta kraavi uuesti pinnasega.
Sedasi teevad loomad ka tänapäeval.
Kilpkonnad matavad oma munad ära, et neid kiskjate eest kaitsta.
Ning päikesesoe liiv hoiab munade temperatuuri ideaalsena.
Aga mõnedel dinosaurustel oli munade soojana hoidmiseks teine nipp.
Me arvame, et mõned dinosaurused võisid meelega
kõdunevaid taimi koguda ja kuhjata.
Nad põhimõtteliselt tegid oma mune täis pesa peale kompostihunniku.
Austraalia kalkun-rihukanad kasutavad seda erakordset meetodit.
Taimede lagunedes tekib piisavalt soojust, et nende mune
umbes seitse nädalat haududa.
Aga 2010. aasta avastus oli see,
mis paljastas, et mõnedel dinosaurustel oli veelgi tavatum viis
oma munade soojas hoidmiseks.
Nad kasutasid maasoojust.
Üks koht Argentinas,
kust on palju sauropoodide mune leitud,
asub otse geotermiliste allikate kõrval.
Arvame, et sauropoodid kasutasid vulkaanilist aktiivsust
oma munade soojas hoidmiseks.
Teine koht, Indias Dekkani piirkonnas,
mis oli hilisel kriidiajastul ühe suurima vulkaanilise aktiivsusega,
pakub veel tõendeid.
On mitmeid laavakihte
ning laavavoolude vahelt leiame dinosaurusemune.
Dinosaurused tulid sellesse kohta isegi suure vulkaanilise aktiivsuse ajal
ja kasutasid seda mitu sajandit pesitsuspaigana.
Saurustel oli mitmeid viise oma järglaste koorumise tagamiseks.
Aga ühes asjas saame kindlad olla.
Nende meetodid olid väga tõhusad,
aidates neil enam kui 150 miljonit aastat maailma valitseda.
Tõlkinud Silver Pärnpuu