Dinosauři vládli naší planetě...
UVÁDÍ DAVID ATTENBOROUGH
...více než 150 milionů let.
Obývali téměř každý kout země
a existovali ve všemožných formách a velikostech.
Někteří z nich byli opravdu pozoruhodní.
Nyní již víme, že tyranosaurus rex byl dobrý plavec.
Že velociraptoři byli mazaní, opeření lovci.
A že někteří dinosauři vykazovali velice bizarní chování.
Ale téměř dennodenně dochází k novým objevům,
které nám toho o životě na této planetě před 66 miliony let prozrazují víc.
Tentokrát v Prehistorické planetě
odhalíme nové živočichy,
nové poznatky o tom, jak si dinosauři hledali partnera,
obtíže, které přináší výchova mladých
a titánské souboje.
Vydejte se s námi na cestu do doby, kdy příroda naplno ukazovala, co v ní je.
Tohle je Prehistorická planeta 2.
PREHISTORICKÁ PLANETA 2
OSTROVY
Tohle je ústí jedné řeky v jižní Evropě před 66 miliony lety.
Následkem tropické bouře po proudu plují trosky rostlin.
Mezi těmito troskami jsou také od břehů utržené ostrůvky vegetace.
Pro unaveného pterosaura je to vítané místo k odpočinku.
Ale v bezpečí tady rozhodně není.
Jeden obrovský mosasaurus, smrtící podvodní lovec,
hledá snadnou svačinku.
Třeba tohohle malého dinosaura. Zalmoxe.
Zůstat zde je příliš riskantní.
Musí si rychle najít větší plavidlo.
Nemá na výběr. Musí tam doplavat.
Není tady první.
Další trosečník.
Samička.
Jejich ostrůvek odplouvá na moře.
Někdy se trosečníci na takovýchto plavidlech
dostanou až na břehy vzdálených ostrovů.
Pokud bude mít tento pár štěstí, stanou se z nich průkopníci.
A možná založí novou populaci, ze které se časem stane nový druh.
Něco dosud nevídaného.
Čím déle je nějaký ostrov izolovaný,
tím se jeho obyvatelé můžou stát odlišnějšími.
Tyto ostrůvky na jihu Evropy
jsou domovem podivného a poměrně plachého hadrosaura.
Mezi mladými borovicemi shání potravu tethyshadros.
Je jen čtvrtinové velikosti než jeho obří příbuzní na pevnině.
Výškově by nepřesahoval člověka.
Díky unikátnímu vroubkovanému zobáku se může pást na drsné vegetaci.
Lovci jako tyranosaurus rex se na tenhle ostrůvek nikdy nedostali,
takže by to pro tuhle matku mělo být bezpečné místo na výchovu mláďat.
Ale nic není jisté.
Hatzegopteryxové.
Obrovští draví pterosauři.
Nejlepší šancí na útěk bude zaběhnout pod koruny vyšších stromů.
Tato mláďátka jsou mezi mladými stromky sama.
Matka a mláďata jsou od sebe.
Hatzegopteryxové jsou velmi inteligentní pterosauři.
Moment překvapení už je tentam, takže musejí změnit taktiku.
Roztáhnou se po celé mýtině a skrývající se kořist se snaží vypudit.
Mláďata mají největší naději na přežití, když se ani nepohnou.
A když nikam nepoběží.
Tihle dva mají štěstí, že jsou zase u svojí mámy.
Pterosauři přelétají mezi ostrovy a jdou zkusit štěstí jinam.
Hadrosauři se můžou pást dál.
Ostrov Madagaskar je oddělen
od Afriky již 80 milionů let.
Tak dlouho, že jsou někteří živočichové velice odlišní od těch,
které najdeme jinde.
Tohle je simosuchus.
Není to dinosaurus, ale miniaturní příbuzný krokodýlů.
Žije téměř jenom na pevnině
a je to výhradně vegetarián.
Simosuchusové mají pancéřované tělo, které je brání před útoky
ostrovních predátorů.
Můžou si tedy dovolit nemít se na pozoru.
Někdy.
Tohle je majungasaurus. Vrcholný madagaskarský lovec.
Tato samička nevidí na jedno oko.
Je pro ni složité něco ulovit a už má veliký hlad.
Simosuchusové mají síť únikových cest, kterými se dostanou do podzemních brlohů.
Jakmile se dostanou dovnitř, zatarasí vchod pancéřovanými zády.
Tenhle malý samec má smůlu.
Ale není bezradný.
Výpady při couvání, máchání ocasem a agresivní kopy.
Lovec má moc široký čenich a nedosáhne moc hluboko dovnitř.
Ale pro jistotu se simosuchus zahrabe ještě hlouběji.
Další lov majungasaura skončil neúspěchem.
Simosuchusové nejsou jedinou evoluční zvláštností, které se na Madagaskaru daří.
Ostrov je domovem i jiné skupiny velice neobvyklých živočichů.
Savců.
Tohle je samička savce Adalatherium.
Na délku má necelých 60 centimetrů,
ale přesto je to jeden z největších savců, co se zatím vyvinul.
Většinu času tráví hledáním potravy.
Na konci tohoto tunelu jsou vejce.
Potenciální bohatý zdroj bílkovin.
Ale tuhle konkrétní snůšku nesní.
Jsou to totiž její vejce.
V její noře.
A mláďata se začínají líhnout.
Mláďata ještě nemají otevřené oči,
ale instinktivně směřují za matčiným mlékem.
Produkuje ho z přeměněných potních žláz na břiše.
A žádnou jinou potravu prozatím nepotřebují.
Je o dva měsíce později a mláďata svoji velikost zčtyřnásobila.
Aby pro ně matka měla dost mléka, musí toho spoustu sníst.
Takže musí každou noc opustit bezpečí nory a jít se nakrmit.
Její zrak je stejně jako u jiných hrabavých živočichů nepříliš dobrý.
Místo něj se spoléhá na vynikající sluch.
A když uslyší něco, co značí nebezpečí, ani se nehne.
Problému se vyhnula.
A opět v půdě hledá kořínky a semínka.
Mláďata rychle rostou, ale to i jejich chuť k jídlu.
Samička teď musí shánět potravu téměř bez přestání.
Její mláďata jsou tak celé hodiny v kuse bez dozoru.
Masiakasaurus.
Lovec.
Mimořádně dobře uzpůsobený k lovu kořisti, která žije v norách.
Má dlouhý krk a útlou hlavu,
takže může prozkoumat jakoukoliv díru, kde může být potrava.
Ale z lovců se může stát lovná zvěř.
Madtsoia, téměř osm metrů dlouhý had, svoji kořist umačká.
Okolí se stalo poměrně nebezpečným.
Nastala noc a matka svá mláďata vede poprvé z nory ven.
Prozatím musejí zůstat blízko u sebe.
Na dalekém jihu naší planety, na ostrovech antarktického poloostrova,
zima přináší celé měsíce mrazivých teplot.
Být součástí rodiny má svoje výhody i zde.
Termokamera nám ukazuje chumel zářících těl.
Imperobatoři.
Lovci.
Jsou teplokrevní jako většina dinosaurů.
Aby si to teplo udrželi, potřebují hodně potravy.
Musejí tedy jednou za pár dní někoho ulovit.
Čerstvý sníh tlumí jejich kroky,
takže se v honbě za kořistí mohou nepozorovaně pohybovat lesem.
Morrosaurus.
Je to býložravec a zima je pro něj nevyhnutelně velmi náročné období.
Imperobatoři se na lov takovéto kořisti specializují.
Morrosaurus je rychlejší než jeho pronásledovatelé.
Ale smečka má početní převahu.
Imperobatoři mají ocas s dlouhým peřím, díky němuž jsou obdivuhodně mrštní.
Kořist zahnali až na samotný okraj lesa.
Za ním je necelý kilometr široké, zamrzlé jezero.
Volné prostranství může dát rychlejšímu morrosaurovi výhodu.
Zamrzlý povrch je však zrádný.
Imperobatoři se ale blíží, takže není jiná možnost.
Chybný krok.
Morrosaurus má šanci utéct predátorům z dosahu.
Tady jsme ale na ostrově,
takže se lovci a lovná zvěř téměř jistě setkají znovu.
Některé ostrovy jsou tak malé,
že nemají žádné velké suchozemské obyvatele.
Ale může je někdo navštívit.
Hatzegopteryx.
Tento samec přiletěl s osmnáctikilovou mršinou tethyshadrose.
S kořistí z nedávného lovu.
Měří čtyři a půl metru a rozpětí křídel má devět metrů.
Hatzegopteryxové jsou evropští vrcholní predátoři.
Tento samec sem však přiletěl ukázat svoji druhou tvář.
Vytvořil rituální stavbu, aby prolétajícím samičkám dal jasně najevo,
že hledá partnerku.
Bude však možná muset dlouho čekat, než získá odpověď.
Konečně. Samička.
Vypadá, že má zájem, ale možná ji bude třeba přesvědčit ještě víc.
Musí být opatrný.
Jeden dobře mířený zásah zobákem
by mohl celé období páření rychle ukončit.
Svým představením musí ukázat, že má dobré dědičné geny.
Mrtvolou dinosaura dává najevo, že je dobrý lovec.
A že ji donesl až sem, značí, že je dobrý letec.
Ale pokud ji to zaujalo, nedává to najevo. Zatím.
Je načase vymyslet něco nového, čím by dokázal, jak je schopný.
Zvedáním hlavy ji pobízí, aby šla blíž.
A ona ho teď trochu pobídne.
Synchronizovaným tancem si budují vzájemnou důvěru.
Další samec.
Je mnohem mladší, ale pro staršího samce to může být konkurence.
A je po problému.
Katastrofa. Samička je pryč.
Možná propásl šanci.
Vrátila se.
Odehnáním potenciálního rivala možná získal další bod.
Pokračuje tam, kde přestal.
Poslední ukázka jeho síly.
Tohle je jediné, čím jako otec přispěje.
Za pouhých pár sekund je po všem.
Ale je to počátek další generace těchto obřích létavých lovců.
Takovéto ostrůvky jsou sice malé,
ale stejně jako spousta ostatních ostrůvků po světě
jsou i tyhle ostrůvky svědky zásadních momentů
v životě jedněch z nejneobvyklejších živočichů
naší prehistorické planety.
PREHISTORICKÁ PLANETA: ODHALENÍ
MOHLI OBŘÍ PTEROSAUŘI OPRAVDU LOVIT NA ZEMI?
Za časů dinosaurů
nebe ovládali létající plazi zvaní pterosauři.
Existovalo jich přes 250 druhů.
A někteří byli gigantičtí.
Jedněmi z nejzajímavějších pterosaurů jsou nejbizarnější azhdarchidové.
PALEOARTISTA A PALEONTOLOG
Snažit se azhdarchida popsat je velice obtížné.
Byli vysocí jako žirafy.
Jejich hlava měřila klidně i dva metry. Rozpětí křídel deset metrů.
Jsou to jedni z nejpodivnějších živočichů, co na zemi žili.
Navzdory své velikosti byli tito obři dobře adaptováni k letu.
Takže proč máme za to, že lovili na zemi?
Křídla azhdarchidů tvořila kožovitá blána...
HLAVNÍ VĚDECKÝ PORADCE
...která byla vyztužená hodně prodlouženým čtvrtým prstem.
Tato kožovitá blána sahala od konce toho obřího čtvrtého prstu
až ke špičce nohy.
Azhdarchidové byli výborně uzpůsobeni k dlouhým přeletům,
ale za letu neuměli moc rychle zatáčet a nebyli moc obratní.
Azhdarchidové by tak živočichy za letu chytali jen stěží.
Museli tedy lovit jinak.
O tom, jak tito pterosauři lovili, převažuje názor,
že využívali bizarního mechanismu lovení, takzvané filtrace.
V současnosti tento způsob lovu využívají zobouni američtí.
Je to nejbláznivější způsob získávání potravy.
Spodní čelist ponoří pod vodu a do svojí kořisti vlastně narazí.
Krk zobouna je k těmto náhlým nárazům přizpůsoben.
Ale azdharchidové podle fosilních důkazů nijak přizpůsobení nebyli.
Vlastně by si téměř jistě zlomili vaz, kdyby spodní čelist ponořili do vody.
Azhdarchid neměl na výběr.
Aby si sehnal potravu, musel přistát.
Ale dokázal chodit tak rychle, aby něco ulovil?
Vědci potřebovali důkazy, které by je přesvědčily,
že uměli i něco víc, než se jenom kolébat.
A důkazy pocházejí z 66 milionů let starých stop.
Největší pterosauří otisky na světě
vytvořil obrovský azhdarchid.
Skvělé, že to máme. Získali jsme spoustu informací o tom, jak zdatně chodili.
JIŽNÍ KOREA
Z těchto stop víme, že měli končetiny svěšené pod tělem
a že chodili vzpřímeně.
Měli měkká chodidla.
A na rozdíl od malých pterosaurů
měli díky svým dlouhým nohám dlouhý krok.
Pterosauři sice vypadali zvláštně, ale uměli se efektivně pohybovat.
Kombinovali svoji schopnost chodit po zemi
s tou dlouhou čapí hlavou.
Téměř s jistotou to byli predátoři,
kteří chodili po zemi a k lovu se shýbali dolů.
Musíme ale brát na vědomí, že jejich krk měl v průměru půl metru.
Tak široká mám ramena.
Kdyby tito tvorové žili dnes, byli bychom na jejich jídelníčku.
Na pterosaury musel být na nebi ohromující pohled.
Ale ještě působivější a děsivější byli tito obři na zemi.
Překlad titulků: Karel Himmer