Динозаври панували на планеті...
ДЕВІД АТТЕНБОРО ПРЕДСТАВЛЯЄ
...понад 150 мільйонів років.
Вони займали чи не кожен її куточок
і бували всіх можливих форм і розмірів.
Деякі з них були справді надзвичайні.
Тепер ми знаємо, що тиранозавр прекрасно плавав,
що велоцираптор був підступним, укритим пір'ям мисливцем,
і що деяким динозаврам була властива дуже дивна поведінка.
Майже щодня стаються нові відкриття,
які розказують більше про життя на планеті 66 мільйонів років тому.
У цьому сезоні «Доісторичної планети»
ми покажемо нових тварин...
і їхні поневіряння в пошуку партнерів,
виклики у вихованні потомства...
і масштабні сутички.
Подорож у часи, коли природа влаштовувала неймовірне видовище.
Це «Доісторична планета 2».
ДОІСТОРИЧНА ПЛАНЕТА 2
ОСТРОВИ
Гирло річки в південній Європі 66 мільйонів років тому.
Після тропічної грози за водою пливе те, що вона понищила.
А також зелені острівці, які відірвало від суші.
Для втомленого птерозавра це хороше місце, щоб відпочити...
але аж ніяк не безпечне.
Велетенський мозазавр, небезпечний підводний мисливець,
шукає легкої поживи.
Такої, як цей динозаврик – залмоксес.
Лишатися тут ризиковано.
Йому швидко потрібен більший пліт.
Єдиний варіант – тільки пливти.
Він тут не перший.
І ще один потерпілий.
Самиця.
Пліт несе їх до моря.
Інколи нещасливців на таких плотах
прибиває до берегів далеких островів.
Якщо поталанить, ця пара стане першопрохідцями.
І дасть потомство, яке врешті стане новим видом...
небаченим раніше.
Що довше острів перебуває в ізоляції,
то більше змінюються його мешканці.
Ці острівці на півдні Європи –
домівка дивного і вельми сором'язливого гадрозавра.
Тут паростками сосни харчується тетісгадрос.
Учетверо менший за своїх велетенських родичів з материка,
він не вищий за людину.
Завдяки унікальному зубчастому дзьобові він пережує найцупкіші рослини.
На такому острівці немає мисливців, таких, як тиранозавр,
тому це мало б бути безпечне місце для вирощування потомства.
Але не обов'язково.
Гатцеґоптерикс.
Велетенські хижі птерозаври.
Найкращий шанс утекти – сховатися під покровом вищих дерев.
Ці малята лишилися в підліску.
Мати й малята розділилися.
Гатцеґоптерикси – дуже розумні птерозаври.
Елемент несподіванки втрачено, тому вони змінюють тактику.
Вони прочісують галявину,
шукаючи здобич, яка, можливо, лишилася там.
Малятам лишається просто завмерти...
і не тікати.
Двом таки пощастило вернутися до матері.
Птерозаври, які прилетіли на острів, випробують удачу деінде.
Гадрозаври ж вертаються до обіду.
Острів Мадагаскар відділився
від Африки 80 мільйонів років тому.
Так давно, що більшість тутешніх тварин дуже відрізняється
від решти тварин у світі.
Це сімосух.
Це не динозавр, а мініатюрний родич крокодилів.
Він живе майже виключно на суші
і харчується лише рослинами.
Сімосух має тверде броньоване тіло, яке захищає його від нападів
острівних хижаків.
Тому вони можуть розслабитися...
хоча б інколи.
Маюнґазавр – хижак найвищої ланки на Мадагаскарі.
Ця самиця сліпа на одне око,
тому їй важко полювати, і вона дуже голодна.
Сімосухи мають мережу шляхів для втечі,
які ведуть до їхніх підземних нір.
Залізши всередину, вони блокують входи броньованими спинами.
Цьому малому самцеві не пощастило.
Але він не безпорадний.
Задкування, помахи хвостом й агресивні випади.
Морда мисливиці широка і не влазить у нору.
Але про всяк випадок сімосух заривається ще глибше.
Ще одне полювання завершилося для маюнґазавра невдачею.
Сімосухи – не єдина еволюційна цікавинка на Мадагаскарі.
Цей острів – домівка ще однієї групи дуже дивних тварин.
Ссавців.
Це самиця адалатерія.
Менш ніж 60 сантиметрів завдовшки.
Та все ж один з найбільших ссавців, які встигли еволюціонувати.
Більшість часу вона в пошуку харчів.
Наприкінці тунелю можна знайти яйця...
потенційно багате джерело білків.
Але цих вона не їсть.
Бо це її яйця.
І її нора.
Яйця вилуплюються.
Очі в малят ще не прорізалися,
але інстинктивно вони тягнуться до мами, щоб попити молока.
Вона виробляє його в змінених потових залозах на животі,
і поки що іншої їжі їм не потрібно.
Минуло два місяці, і малята збільшилися в чотири рази.
Щоб давати достатньо молока,
мама й сама мусить чимало їсти.
Тому щоночі вона покидає безпечне лігво в пошуках їжі.
Як і в багатьох тварин, які живуть у норах, у неї
не дуже чутливий зір.
Вона покладається на гострий слух.
Коли вона чує щось небезпечне,
то не ворушиться.
Уникла біди.
І тепер вертається до пошуку корінців та насіння.
Малята швидко ростуть, а з ними – і їхній апетит.
Тепер самиця змушена майже цілодобово шукати їжу.
А тому надовго лишає малечу без нагляду.
Масіаказавр.
Мисливець.
Який добре адаптувався до полювання на тварин у норах.
У нього довга шия і вузька голова,
а тому він може дослідити всі отвори, де буває їжа.
Але й мисливці часом стають жертвами.
Мадцоя, майже восьмиметрова змія, душить жертву до смерті.
Ця місцина стала дуже небезпечна.
Уночі мати вперше виводить малят з нори.
Поки що вони повинні триматися разом.
На далекому півдні планети, на островах Антарктичного півострова,
зима приносить місяці надзвичайно низьких температур.
Життя в сім'ї й тут має свої переваги.
На тепловізорі бачимо купу яскравих тіл.
Імперобатори.
Хижаки.
Як і більшість динозаврів, вони теплокровні.
Але щоб температура не падала, їм потрібно чимало їжі.
Тому вони повинні кожні декілька днів когось убивати.
Свіжий сніг приглушує звуки кроків
і дає змогу непомітно пересуватися по лісі в пошуках жертви.
Моррозавр.
Травоїдний динозавр, для якого зима – дуже складна пора.
Імперобатори вміло полюють на такі жертви.
Моррозавр швидший за переслідувачів.
Але він один проти цілої зграї.
Завдяки довгим пір'їстим хвостам імперобатори прекрасно маневрують.
Переслідувачі витіснили жертву на край лісу.
Далі лежить замерзле озеро – 800 метрів у діаметрі.
Швидкий моррозавр може скористатися перевагою відкритого простору.
Але крижана поверхня зрадлива.
Імперобатори наближаються і не лишають йому вибору.
Невдалий крок.
Це шанс для моррозавра відірватися від переслідувачів.
Але це острів,
а тому мисливці й здобич ще неодмінно зустрінуться.
Деякі острови такі малі,
що на них не водяться великі наземні тварини.
Проте тут часом бувають гості.
Гатцеґоптерикс.
Цей самець прилетів з 18-кілограмовою тушею тетісгадроса в дзьобі.
Здобиччю з останнього полювання.
Заввишки майже п'ять метрів і з розмахом крил до десяти метрів.
Гатцеґоптерикс – найбільший хижак Європи.
Але самець прилетів сюди, щоб розкрити іншу рису свого характеру.
Він влаштував показ, щоб дати самицям у небі знати,
що він хоче паруватися.
Можливо, йому доведеться довго чекати на відповідь.
Нарешті. Самиця.
Вона зацікавлена,
але потрібно остаточно її переконати.
І він мусить бути обережний.
Один прицільний удар її дзьоба
миттю завершить його парувальний сезон.
Показ має продемонструвати, що в нього хороші гени,
які варто передавати нащадками.
Мертвий динозавр доводить, що він хороший мисливець,
а те, що він доніс його аж сюди, свідчить про вміння добре літати.
Якщо самиця і вражена, то поки що цього не показує.
Треба надати ще доказів його чеснот.
Він задирає голову, підкликаючи її до себе.
Тепер вона його заохочує.
Синхронізований танець викликає в парі довіру.
Ще один самець.
Значно молодший, але все одно суперник.
З суперником розібрався.
Катастрофа. Самиця втекла.
Мабуть, він утратив свій шанс.
Вона вернулася.
Перемога над потенційним суперником – ще один пункт на його користь.
Він продовжує з того, на чому зупинився.
Останнє нагадування про його силу.
А це його єдиний вклад у батьківство.
Усе завершується за секунди.
Але це початок нового покоління цих велетенських летючих мисливців.
Такі острови невеличкі,
але, як і багато інших островів по світу,
вони були свідками важливих митей
у житті незвичайних істот
доісторичної планети.
ДОІСТОРИЧНА ПЛАНЕТА: ЗА ЛАШТУНКАМИ
ЧИ ВЕЛИКІ ПТЕРОЗАВРИ СПРАВДІ ПОЛЮВАЛИ НА СУШІ?
У часи динозаврів
у небесах панували летючі рептилії – птерозаври.
Існувало понад 250 видів...
і деякі були величезні.
Серед найцікавіших і найдивніших –
аждархідові птерозаври.
МАРК ВІТТОН ПАЛЕОХУДОЖНИК І ПАЛЕОНТОЛОГ
Описати,
які були аждархіди, дуже важко.
Заввишки як жирафи.
Голови, що сягали двох метрів,
розмах крил на десять метрів.
Одні з найдивніших істот, які еволюціонували на Землі.
Попри розмір ці велетні дуже добре літали.
То чому ми вважаємо, що полювали вони на суші?
Крило аждархіда вкрите шкіряною мембраною...
ДАРРЕН НЕЙШ НАУКОВИЙ КОНСУЛЬТАНТ
...яка тримається виключно на збільшеному четвертому пальці.
АЖДАРХІД РОЗМАХ КРИЛ
Шкіряна мембрана тягнеться від кінчика четвертого пальця
аж до задньої лапи.
Аждархіди пристосувалися літати на далекі відстані,
однак вони не були не з тих тварин, які крутилися, повертали
і різко змінювали напрям саме в польоті.
Тому аждархідам було б важко
ловити інших летючих тварин.
Мабуть, вони полювали інакше.
Науковці схиляються до думки, що аждархідові птерозаври харчувалися,
використовуючи дивний механізм добування їжі – водорізання.
Нині подібно харчуються такі птахи, як водорізи.
Химерніший спосіб добування поживи годі й уявити.
Птах опускає піддзьобок у воду на льоту
і буквально налітає на їжу.
Шия водоріза пом'якшує раптові поштовхи.
Але скам'янілості свідчать: аждархіди не мали таких пристосувань.
Власне, вони б майже точно зламали шию від навантаження,
якби спробували опустити піддзьобок у воду на льоту.
В аждархіда не лишалося вибору.
Він мусив шукати їжу на суші.
Та чи рухалися вони достатньо швидко, щоб полювати?
Науковці потребували доказів, які б переконали їх,
що ті могли не просто поволі чалапати.
Ці докази отримали з відбитків, залишених 66 мільйонів років тому.
Найбільший слід птерозавра у світі
залишив при ходьбі велетенський аждархід.
Це не просто круто,
а й багато говорить про те, як ефективно вони ходили.
ПІВДЕННА КОРЕЯ
Ці сліди свідчать,
що їхні кінцівки були прямо під тілом,
а отже вони ходили у вертикальному положенні.
Стопи мали пом'якшення.
На відміну від малих птерозаврів
через довгі ноги вони робили дуже великі кроки.
Хоч аждархіди на позір дивні тварини,
вони успішно ходили.
Аждархіди поєднували повноцінне вміння ходити по суші
з масивною лелекоподібною головою.
Це майже точно були хижаки,
які пересувалися по суші, ловлячи тварин унизу.
Ми мусимо пам'ятати,
що в цих тварин було півметрове горло.
Завширшки як мої плечі.
Якби вони жили сьогодні, то в їхньому меню були б і ми.
Птерозаври, мабуть, дивовижно виглядали в небі.
Та на суші ці гіганти вражали й жахали навіть більше.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська