Dinozavri so planetu vladali...
PRIPOVEDUJE DAVID ATTENBOROUGH
...več kot 150 milijonov let.
Naseljevali so skoraj vsak kotiček sveta,
bili pa so vseh mogočih oblik in velikosti.
Nekateri so bili resnično izjemni.
Vemo, da je bil tiranozaver odličen plavalec,
velociraptorji so bili prebrisani pernati lovci,
nekateri dinozavri pa so se obnašali zelo nenavadno.
Skoraj vsak dan pa odkrijemo nekaj novega,
kar nam pove več o življenju na tem planetu pred 66 milijoni let.
Tokrat v Prehistoric Planet
razkrivamo nove živali
in nova spoznanja o njihovem iskanju partnerja,
izzivih vzgoje mladičev
in njihovih velikih bitkah.
Potovanje v čas, ko je imela narava svojo največjo predstavo.
To je Prehistoric Planet 2.
OTOKI
Ustje reke v južni Evropi pred 66 milijoni let.
Po tropski nevihti tok reke odnaša naplavine.
Med naplavinami so splavi vegetacije, odtrgani od obale.
Za utrujenega pterozavra je to dobrodošel kraj za počitek...
...vendar niti najmanj varen.
Orjaški mozazaver, smrtonosni podvodni lovec,
išče lahek obrok.
Kot tudi ta mali dinozaver, Zalmoxes.
Ostati tukaj je preveč tvegano.
Hitro potrebuje večji splav.
Ne gre drugače, kot da do njega odplava.
Vendar tukaj ni prvi.
Še en brodolomec.
Samica.
Splav odnaša na odprto morje.
Včasih brodolomce na takih raftih
odnese na obale oddaljenih otokov.
Če bosta imela srečo, bosta postala pionirja.
Začneta lahko novo populacijo, ki bo sčasoma postala nova vrsta...
kakršne še ni bilo.
Dlje kot je otok izoliran,
raznolikejši lahko postanejo njegovi živalski prebivalci.
Tile otočki na jugu Evrope
so dom nenavadnega, precej sramežljivega hadrozavra.
Med borovimi mladikami se hrani Tethyshadros.
Od svojih orjaških bratrancev na celini je trikrat manjši
in ni višji od človeka.
Z edinstvenim nazobčanim kljunom lahko išče hrano med trdo vegetacijo.
Lovci, kot je tiranozaver, nikoli niso dosegli tega otočka,
zato bi moral biti varen kraj za mater in njen zarod.
Ni pa nujno tako.
Hatzegopteryx.
Orjaški plenilci pterozavri.
Najboljše zatočišče je pod krošnjami visokih dreves.
Tile mladiči so ostali med mladikami.
Mati in mladiči so ločeni.
Hatzegopteryxi so zelo inteligentni pterozavri.
Ker elementa presenečenja ni več, taktiko spremenijo.
Razkropijo se po jasi
in poskušajo na plan izbezati plen, ki je morda še tam.
Za mladiče bo najbolje, da ostanejo čisto pri miru...
in ne bežijo.
Tale dva sta imela srečo, da sta se vrnila k materi.
Po otokih leteči pterozavri gredo srečo poiskat drugam.
Hadrozavri lahko nadaljujejo z iskanjem hrane.
Otok Madagaskar
je že 80 milijonov let ločen od afriške celine.
Tako dolgo, da je večina živali povsem drugačnih
od vseh, ki jih najdemo drugje.
To je Simosuchus.
Ni dinozaver, ampak miniaturni sorodnik krokodilov.
Večinoma živi na kopnem
in je izključno vegetarijanec.
Simosuchusi imajo trdna oklepna telesa, ki jih ščitijo pred napadom
otoških plenilcev.
Zato si lahko privoščijo neprevidnost...
včasih.
Mažungazaver, glavni lovec na Madagaskarju.
Ta samica je na eno oko slepa,
zato težko pleni in je zdaj že zelo lačna.
Simosuchusi imajo mrežo poti za beg,
ki jih vodijo v njihove podzemne rove.
Ko so notri, vhod zaprejo s svojimi trdnimi hrbti.
Tale mali samec nima sreče.
Vendar ni nemočen.
Obratni napadi, zamahi z repom in agresivno brcanje.
Lovčev gobec je preširok, da bi dosegel dovolj globoko.
A za vsak primer se Simosuchus zakoplje še globlje.
Za mažungazavra se je še en lov končal neuspešno.
Simosuchus ni edina evolucijska posebnost, ki uspeva na Madagaskarju.
Otok je dom še eni skupini zelo nenavadnih živali.
Sesalcem.
To je samica iz rodu Adalatherium.
Meri približno 60 centimetrov.
Kljub temu je eden največjih sesalcev, ki so se doslej razvili.
Večino časa išče hrano.
Na koncu tega rova so jajca...
morebiten bogat vir beljakovin.
Vendar tega legla ne poje.
To so njena jajca.
In to je njen brlog.
Mladiči se začenjajo valiti.
Oči mladičev se še niso odprle,
a se instinktivno usmerijo k mami, da se nahranijo z mlekom.
Proizvaja ga iz spremenjenih žlez znojnic na trebuhu.
Za zdaj je to vsa hrana, ki jo potrebujejo.
Po dveh mesecih so mladiči že štirikrat večji.
Če želi zanje proizvesti dovolj mleka, mora tudi mama veliko jesti.
Vsak večer mora zapustiti varen brlog in poiskati hrano.
Kot pri številnih živalih, ki živijo pod zemljo, njen vid ni pretirano dober.
Namesto tega se zanaša na izostren sluh.
Če zasliši nekaj nevarnega,
ostane čisto pri miru.
Težavi se je izognila.
Po zemlji spet brska za koreninami in semeni.
Mladiči hitro rastejo, prav tako pa tudi njihov apetit.
Samica mora zdaj skoraj ves čas iskati hrano.
Njeni mladiči so več ur brez varstva.
Masjakazaver.
Lovec.
In posebej dobro prilagojen za lov na plen v rovih.
Zaradi dolgega vratu in ozke glave
lahko preveri vsako luknjo, v kateri je morda obrok.
Toda tudi lovci lahko postanejo ulov.
Madtsoia, skoraj osem metrov dolga kača, plen do smrti stisne.
Ta soseska je postala precej nevarna.
Ko se stemni, mama mladiče prvič odpelje iz brloga.
Vsaj za zdaj morajo ostati tesno skupaj.
Daleč na jugu planeta, na otokih Antarktičnega polotoka,
zima prinese več mesecev nizkih temperatur.
Tudi tukaj je dobrodošlo, če si del družine.
Termalna kamera razkrije gručo žarečih teles.
Imperobator.
Lovci.
Kot večina dinozavrov, so tudi oni toplokrvni.
Da ostanejo topli, pa potrebujejo veliko hrane.
Če se le da, morajo vsakih nekaj dni ujeti plen.
Novozapadli sneg zaduši zvok njihovih stopinj
in jim omogoča, da po gozdu neopaženo iščejo plen.
Morozaver.
Rastlinojed je, zato je zanj zima neizogibno težko obdobje.
Imperobator je specializiran za lov na tak plen.
Morozaver je hitrejši od svojih zasledovalcev.
Toda številčno ga skupina prekaša.
Dolg, pernat rep imperobatorju omogoča izjemno okretnost.
Pregon je dosegel rob gozda.
Za njim leži zamrznjeno jezero, dolgo nekaj manj kot kilometer.
Odprt prostor je lahko za hitrejšega morozavra prednost.
Toda zamrznjena površina je zahrbtna.
Ker se imperobatorji približujejo, nima veliko izbire.
Neroden korak.
Priložnost za morozavra, da plenilcem uide.
Toda to je otok,
zato se bodo lovci in plen skoraj zagotovo spet srečali.
Nekateri otoki so tako majhni,
da tam velikih prebivalcev ni.
Kljub temu pa imajo obiskovalce.
Hatzegopteryx.
Ta samec je prišel z 18-kilogramskim truplom Tethyshadrosa.
Nagrada z zadnjega lova.
Meri skoraj pet metrov, razpon kril pa doseže dobrih devet metrov.
Hatzegopteryxi so največji evropski plenilci.
Toda tale samec je prišel, da bi razkril drugo plat svojega značaja.
Izdelal je znak, ki bo vsaki samici, ki bo letela mimo, dal vedeti,
da išče družico.
Toda na odziv bo morda zelo dolgo čakal.
Končno. Samica.
Zdi se, da jo zanima,
a jo bo treba še malo prepričevati.
Biti mora previden.
En dobro usmerjen udarec kljuna
lahko hitro konča sezono parjenja.
S svojim nastopom mora pokazati, da ima dobre gene,
ki bodo za mladiče koristni.
Mrtev dinozaver je znak, da je dober lovec.
Ker ga je prinesel sem, pa dokazuje, da je močen letalec.
Če jo je to prepričalo, tega še ne pokaže.
Ponuditi ji mora še kakšen nov dokaz, da je primeren.
Z dvigom glave jo vabi, da se mu približa.
Zdaj ga bo malce opogumila.
S sinhroniziranim plesom ustvarjata zaupanje.
Še en samec.
Precej mlajši je, a vseeno je lahko tekmec.
Pregnal ga je.
Katastrofa. Samica je odšla.
Morda je zapravil priložnost.
Vrnila se je.
Morda mu je v korist, da ga je videla pregnati potencialnega tekmeca.
Nadaljuje, kjer je končal.
Še zadnji opomnik njegove moči.
To pa je njegov edini prispevek očetovstvu.
V nekaj sekundah je vsega konec.
Vendar je to začetek naslednje generacije teh orjaških letečih lovcev.
Takšni otoki so majhni,
a kot številni drugi po svetu,
so priča ključnim trenutkom
v življenju nekaterih najbolj nenavadnih bitij
na prazgodovinskem planetu.
ALI ORJAŠKI PTEROZAVRI RES LAHKO LOVIJO NA TLEH?
V obdobju dinozavrov
so na nebu vladali leteči plazilci, pterozavri.
Bilo jih je več kot 250 vrst
in nekatere so bile velikanske.
Eni od najbolj zanimivih in nenavadnih so pterozavri azdarhid.
Pterozavra azdarhid je zelo težko opisati.
Visoki so kot žirafe.
Glave so bile dolge skoraj dva metra, razpon kril pa je bil deset metrov.
So med najbolj nenavadnimi bitji, ki so se razvila na Zemlji.
Kljub velikosti, so bili ti velikani dobro prilagojeni za letenje.
Zakaj menimo, da so lovili na tleh?
Azdarhidovo krilo je kožna membrana,
ki jo v celoti podpira zelo povečan četrti prst.
RAZPON KRIL AZDARHIDA
Kožna membrana se je raztezala od vrha velikanskega četrtega prsta
pa vse do vrha zadnje noge.
Azdarhidi so se odlično prilagodili na premagovanje dolgih razdalj,
niso pa bili take vrste živali, ki bi se med letom
zvijali in obračali ter izvajali okretne gibe.
Zaradi tega je bilo azdarhidom
težko loviti druge leteče živali.
Lovili so na drugačen način.
Prevladuje teza, da so se azdarhidi prehranjevali
prek nenavadnega načina iskanja hrane, imenovanega posnemanje hrane.
Danes se ptiči, kot je ameriški škarjekljun, hranijo na ta način.
To je najbolj smešen način iskanja hrane.
Spodnjo čeljust potisnete v vodo
in se v hrano zaletite.
Škarjekljunov vrat ublaži nenadne udarce.
Fosilni ostanki pa kažejo, da azdarhidi niso imeli teh prilagoditev.
Zagotovo bi si zlomili vratove že zaradi naprezanja,
ko bi poskusili spodnjo čeljust potisniti v vodo.
Azdarhidu ni ostalo drugega,
kot da je pristal in poiskal hrano.
Ali je dovolj hitro hodil, da bi lahko lovil?
Znanstveniki so potrebovali dokaze, ki bi jih prepričali,
da so bili sposobni še česa drugega, kot zgolj racati.
Dokaz je v 66 milijonov let starih odtisih stopal.
Največjo sled pterozavra je pustil orjaški, hodeči azdarhid.
To pa ni edina dobra stvar,
saj nam veliko pove o tem, kako učinkovito so hodili.
JUŽNA KOREJA
Te stopinje kažejo, da so ude držali neposredno pod telesom,
kar jim je omogočalo pokončno držo.
Stopala so bila oblazinjena.
Za razliko od majhnih pterozavrov,
so jim dolge noge omogočale ogromen korak.
Čeprav so azdarhidi nenavadnega videza,
so se učinkovito gibali.
Azdarhidi so odlično sposobnost hoje po kopnem združili
z dolgim obrazom, podobnim štorklji.
Skoraj zagotovo so bili plenilci,
ki so hodili naokrog in s tal grabili živali.
Ne smemo pozabiti, da so imeli pol metra široko grlo.
Tako široka so moja ramena.
Če bi danes živeli, bi jedli tudi nas.
Pterozavri so bili strah vzbujajoč prizor na nebu.
Toda ti velikani so bili na tleh še bolj mogočni in strašljivi.
Prevedla Lidija P. Černi