- Co myslíš, že se stane? - Doufám, že odhalíme pravdu.
- Jo. A Justin bude muset jít domů. - Snad se rozhodnou správně.
My můžeme jenom důstojně dokončit hru. Pokud to zamítnou, jejich problém.
Je to na vás, týme Charlie. Udělali jsme, co bylo potřeba.
Jill se mě snaží vytlačit. Je toho na ni moc.
Její plán jí od prvního dne nevychází a musí mít vše pod kontrolou.
Od začátku jsem chtěl být věrný týmu Alfa. Dokud nepřestaly bejt ony věrný mně.
Není možný, aby mohl hrát tuhle hru dál potom, co udělal.
- Viděli jsme tě odcházet. - Jsem rád v týmu Charlie.
Tohle je oblast bez dramat. Přišel jsem z oblasti plný dramat.
- Ty mrchy se v tom vyžívají. - Já vím.
Milujou to.
- Čau, jsme doma. - Tak jo, bejby.
- Čau! - Dobrý odpoledne, pánové.
- Vítej. - Co tvoje nohy?
- Jsou mokrý. - Pojď dál, uschneš.
- Jenom trochu mokrý. - Jsem bosej a polonahej.
- Vážím si vaší pohostinnosti. - Mrzne.
- Promiň, že jsem ráno nedorazil. - V pohodě.
- Tak mluvil jsem nesmysly, když... - Ne, to vůbec.
Máte to tady suprový.
Jsem oficiálně součástí týmu Charlie. Jsem na jiným místě.
Je tady jiná atmosféra. Je tady jiný naprosto všechno.
Mají dvakrát větší přístřešek, než na jakej jsem byl zvyklej.
Mají oheň v úkrytu, takže v úkrytu je teplo. Jsem šťastnej.
Procházka v pohodě?
- Stála to za to. - Jo?
- Jsme rádi, že jseš tady. - Jo.
Díky, pánové. Nicku.
- Justine. - Rád tě zase vidím.
- Zápasník se zápasníkem. - Jo, pane. Jo, *****.
Takže máme Justina v Táboře u Medvědího zubu.
Jsem rád. Je to pro nás velkej krok.
A když nám bude pomáhat, což určitě bude, bude pro nás všechno snadnější.
- To je dobrý. Jo. - Tak jaký to u vás bylo?
Ty jo. Říkám vám, že s Jill jste se vyhnuli kulce.
- Jo. - Asi to myslí dobře
a chce tuhle hru hrát, ale každej den se snažila vymyslet, jak něco podělat.
- Jo. - Jo.
- A říkávala: „Tohle je přece hra.“ - Jo, kámo.
- Jo. - Hned jsme to poznali.
Fyzicky nám nemůže nic udělat, takže se nás snaží psychicky rozdělit.
Přesně to tam teď dělá.
Jill už od samýho začátku hraje tuhle hru a je v tom sakra dobrá.
A už mě to unavuje. Pak začala hrát hry se mnou.
- Ale já se s ní odmítal hádat. - Jakej máš vztah s Amber?
Byl dobrej, ale Jill ji proti mně poštvala.
- Běhá za ní jako štěňátko. - Jo.
Takže vím, že se snaží zmanipulovat situaci,
odstranit mě a vylepšit si pozici.
A vím, že v tom táboře jsem nechtěl strávit už ani minutu.
Přišlo mi, že se obě začaly obracet proti mně.
Těší mě, že je tady Justin. Přijde mi, že k nám zapadne.
Teď už máme v táboře dva lovce. Pokusíme se oba něco ulovit
a co nejdřív si na grilu udělat jelení steaky.
- Tamtudy přijdou jeleni a obklíčí tě. - Kam myslíš, že mám jít já?
Každej budeme stát na opačný straně.
- Tak 30 metrů od sebe. Připrav se. - Dobře.
Nevíme, co dělá tým Alfa. Díváme se, jestli někde neuvidíme jejich stopy.
- Vidím šíp. - Páni.
- Co je to? Chceš si něco přečíst? - Jo.
Tady máš.
„Dobrý ráno, hoši z týmu Charlie. Upřímně doufáme, že se vám třem daří.“
Jo. „Když jste přijali Justina do týmu Charlie,
podváděl, protože nám zničil a vyraboval tábor.
Ukradl nám výzbroj, osobní věci a našemu týmu celou dobu kradl jídlo.
Vážně chcete hrát tuhle hru podle takových pravidel?
S někým takovým chcete tuhle hru dohrát?“
- Co myslíš? - Aspoň že napsala slovo Charlie správně.
Dneska to nazvěme prohrou.
- Za tu námahu to stálo. - Jo.
Tomu vzkazu vůbec nevěřím. Je manipulátorka. Nevěřím jí.
Chtěla se k nám přidat a sabotovat nás.
Nevěřím jí ani nos mezi očima. Ale ten vzkaz byl dost znepokojující.
A pokud je to pravda, musíme se nad tím vážně zamyslet,
protože to má dopad na celej náš tým. Ale teď jí to vůbec nevěřím.
- Nemá žádný důkazy. - Ne.
- Byla k nám dost hnusná. - Jo.
Jsme dost skeptický. Tonoucí se i stébla chytá.
- Je to zoufalá taktika. - Viděli jsme, jaká umí být.
Cítím ve vodě krev.
Jsme přímo nad táborem.
Sakra.
- Dáme to přečíst i Justinovi. - Jo.
Dáme Justinovi šanci o tom mluvit, až bude chtít.
16 OSAMĚLÝCH VLKŮ
6 OSAMĚLÝCH VLKŮ...
SKONČIL
...SI VYTVOŘÍ SVÁ VLASTNÍ PRAVIDLA
SKONČIL
DOKONALÁ HRA O PŘEŽITÍ
SKONČILA
JENOM JEDEN TÝM MŮŽE...
SKONČILA
SKONČIL
...PŘEŽÍT
Jsem tady, abych hrál a vyhrál.
- Ahoj, ulovili jste něco? - Ne. Nic jsme neviděli.
Vůbec nic? Nic jste neslyšeli? Ani zdálky?
- Jenom hromadu jeleních stop a trusu. - Jo.
Slyšeli jsme je, ale nikdo nás nepřišel pozdravit.
- Jo. - Našli jste nějaký bobule?
- Co bobule? - Houby.
- Jo. - Fajn.
Všimnul jsem si, že kluci rozhodně byli ve střehu a energický.
Věděl jsem, že se něco děje. Ale nevěděl jsem co.
Zatímco jste byli pryč, našli jsme vzkaz od týmu Alfa. Nechám tě si ho přečíst.
- Dobře? - Tak jo.
Jill se mě snaží odstranit ze hry.
Jedním ze způsobů je obvinit mě ze sabotáže. Podle všeho.
„Zničil a vyraboval nám tábor.“ To je lež.
Vymýšlí si. Doslova se jako tonoucí chytá stébla.
- Vůbec jí nevěřím. - Jo.
A výbava? Jo, vzal jsem si sekeru, protože mají jednu navíc.
Osobní věci. No, rozhodně jsem jim žádnou osobní věc neukradl.
Podváděl jsem celou hru a kradl jídlo?
Kdybych kradl jídlo, bylo by to dost zjevný.
Chytá se stébla a snaží se mě bodnout do zad.
- Poslední pokus. - Rozdělit nás.
Její psychologický hry nebudou fungovat.
- Fakt slabý a zoufalý. Přečkáme je. - Nemám žádnej důvod vám lhát.
Nebudu tady sedět a obhajovat se, ale řeknu vám stoprocentní pravdu.
- Jo, zničil jsem tu plachtu. - Zničil jsi plachtu?
- Jenom tu plachtu? - Jenom tu plachtu.
Nebyla součástí jejich úkrytu? Nebo...
Ne, byla.
Rozhodně tady nechci nikomu ublížit. To není můj záměr.
Chci vyhrát. A to znamená, že občas musíš hrát nečistě.
- Byla součástí jejich úkrytu? - Zničil jsi ji?
Jo, ale protože jste nechtěli drama.
Takže jsem jim nechtěl ukrást spacáky.
Nechtěl jsem udělat nic, co by je vyplašilo, aby sem přiběhly jako divé
a přinesly sem tuhle energii. Ale tu plachtu jsem rozřezal, jo.
Byl to zoufalej čin.
- Nevyraboval jsem jim to tam. - Jo.
- Říkal jsem si... - Problém je to...
Když jsme ti řekli, že tu máš místo, stal ses hráčem týmu Charlie.
Můj první dojem bývá obvykle správnej.
A nevadil mi, ale jo, kdo ví?
Chtěl jsem udělat cokoli pro výhru.
- Jo. - Jo.
Rozhodnul jsem se sám a jako chlap budu čelit následkům.
Ale zároveň chci být tady.
Musíme si rychle promluvit. Promiň, hned se vrátíme.
Dobře.
- Tohle je fakt špatný. - Jo, to je.
- Fakt špatný. - Co si o tom myslíte?
Takže zaprvý, myslím, že všechno, o co přišly, můžou získat zpátky.
- Ale to ničení věci se mi nelíbí. - To byla ta jedna...
- Věc. - ...věc. A tehdy zastupoval tábor Charlie.
Mám pocit, že lhal, ale taky jsem chápal, proč lhal.
Tak co teď s tím?
Po několika minutách debat dospěl tým Charlie k závěru.
Čau. Jelikož jsi byl součástí našeho tábora,
je to technicky vzato sabotáž, chápeš?
- Chtěly se mě zbavit, tak proč... - Chápu.
- Naprosto chápu. - ...za sebou nevyhodit most do povětří?
- Rozumím. - Morálně to nebyla správná věc.
- To rozhodně ne. - Vždycky chceme být morální.
- A teď za to může celej tábor Charlie. - Jo. Tak jak jste se rozhodli?
Musíme se kvůli tomu rozloučit.
Oukej.
Když jsme ho přijali, najednou za to mohl celej náš tábor.
A to pro nás byla zdrcující rána. Musím dát přednost morálním zásadám.
Myslím, že byl ve fakt špatný situaci.
Tím samým jsem si pár dní procházel s týmem Delta
a naprosto to chápu.
Přeju si, aby to neudělal. A on taky.
To nemůžeme morálně tolerovat. Zdvořile jsme ho požádali, aby odstoupil.
Zachoval se jako chlap a bral to s nadhledem.
Respektuju jejich rozhodnutí, i když se mi nelíbí.
Kdybych se mohl vrátit v čase, asi to neudělám.
Je vykázán z tábora Charlie a s jistotou ví, že tým Alfa ho nevezme zpět.
- Mám pocit, že jdu na šibenici. - A tak Justin nemá na výběr.
Musí vystřelit světlici a opustit hru.
Nemyslel jsem si, že to bude mít nějaký následky. Ale bohužel jsem se spletl.
Asi jsem hrál až moc nečistě.
*****. Tak tomu říkám spravedlnost.
Došel jsem až tak daleko. Byl jsem tady přes měsíc a...
Ze včerejšího emocionálního vrcholu jsem se dneska dostal na emocionální dno. A...
jsem prostě zklamanej.
TÁBOR CHARLIE
SKONČIL
TÁBOR ALFA
Teď jsem viděl oba dva týmy. Vím, kdo to vyhraje.
Dnes zvítězilo dobro.
- Vyhrajeme to, co? - To si piš.
9:12 – 35. DEN SNÍH – SOUČASNÁ TEPLOTA -9 STUPŇŮ
Nastal 35. den a zima už nebuší týmům na dveře.
Je oficiálně tady.
Sněží! Podívej se na tu zimní říši divů.
- Žijeme v zimě na Aljašce. - Božínku!
- Včera jsme tady měli sněhovou bouři. - Bejby! To je kouzelný.
Ty brďo, zimní říše divů. Podívejte!
Všude je sníh a já mám teplý rukavice. Dobrej den.
To je ono, bejby. Tohle miluju.
- I když napadlo jen pár centimetrů... - Mrkejte!
...napadne ještě další sníh.
Panebože!
V téhle části ročně napadne téměř dva a půl metru sněhu.
- Bože! - To je nádhera.
Začnu z toho brečet.
Je to tady tak krásný.
- Braň se. - A je to tady.
Navzdory kráse, kterou s sebou sníh přináší...
- Tohle je mokrej sníh. Budeme promočený. - Jo, dám si sněhový kalhoty.
...je připomínkou, že zbývající týmy čekají ještě náročnější podmínky.
Když sněží, nebývá zima. To až když přestane sněžit.
- Jo. - Jo.
Tedy pokud tato hra o přežití,
kterou hrají, najednou neskončí.
Nemyslela jsem, že ještě dostaneme nějaký zásoby. Nebo vůbec něco.
Furt se tady něco děje.
Dneska možná dostaneme poslední pořádný zásoby.
Božínku. Může to bejt náš lístek k vítězství.
Ale vyhraje tým Alfa. O to se postarám, zatraceně.
Zbývají poslední dva týmy
a hráči spekulují, jaké zásoby na ně čekají.
Tamhle je vrtulník. Jenom přemýšlím, co pro nás můžou mít?
A nejspíš to bude výzva. Ale ať to bude cokoli, jsme připravený.
Aspoň se hýbeme. Třeba nás to zahřeje.
Tamhle. Přímo tamhle.
Mám podezření, že možná jde o poslední výzvu. Nevím.
- Věděl jsem to. - Jo.
- Věděl jsem to. S kompasem to dáme. - Jo.
„Zbývají pouze dva týmy, ale vyhrát může jen jeden.“ Tady.
„Čeká vás náročná cesta do cíle.“
„Na každém kroku se prověří vaše týmová spolupráce, loajalita a síla.
Poslední zásoby se nachází na špičce poloostrova, vyznačené na mapě.
Vyhraje ten tým, který se k zásobám dostane jako první.“
„Abyste vyhráli, musíte dorazit s celým týmem.
Do cíle musíte dorazit s týmem, ve kterém jste teď.“
„Odejděte za úsvitu.“
To dáme. Pořádně pohneme zadkama a dostaneme se tam.
„Čeká vás náročná cesta do cíle.“
Do cíle. Ty jo.
Ani jsem...
Jo, sakra. Tohle je ono.
Panebože, holka.
Ještě nebreč, máme před sebou zatraceně dlouhou cestu.
Dneska se dobře najíme.
- To jo. - Oběd, večeře...
- Jo. - Snídaně, oběd, večeře.
Po 35 dnech, kdy museli čelit drsným aljašským podmínkám,
a ostatním hráčům a museli hrát tuto hru, jak nejlépe dovedli,
mají týmy Alfa a Charlie konec konečně na dohled.
Tady je nejbližší.
Nyní se připravují na závod do cíle.
- Dostaneme se tam... - Musíme přejít přes řeku.
Ony nejspíš taky. Nebo ji překročit nemusí?
- Jestli půjdou stejnou cestou, pak ne. - Jo.
Závodíme proti druhýmu týmu a s časem. Dáme do toho naprosto všechno, co máme.
Ty holky jsou vážně psychicky odolný
a myslím, že i fyzicky zdatný, a jsou pro nás hrozbou.
Budeme muset jít nahoru a přejít přes maskek
a pak sejít na druhý straně toho maskeku.
- Vidíš ty topografický linie? - Jo. Bože.
Vidíš, jak jsou ty topografický linie příkrý?
- Nahoru a dolů. - Jo.
Tohle jsou útesy. Musíme je obejít. Na ně nevylezeme.
- Já vím, ale pak musíme odsud sem. - Ne, budeme to muset celý obejít.
Tudy nemůžeme jít. To je útes.
Za východu slunce nás čeká cesta,
která je nepředstavitelná. A přesto jsme připravený.
Na druhé straně řeky mezitím tým Charlie oslavuje poslední noc na Aljašce...
Bylo mi ctí.
- Mně taky, přátelé. - Jo. To je jasný.
- Šel bych s váma do bitvy. - Kdykoli.
A připravuje se na závod do cíle.
- Co si myslíte o zítřejší cestě? - Budu na vás fakt tlačit.
- Když se pozvracím, neřešte to. - Při běhu to nedělej.
- Jo. - Vydejte ze sebe maximum.
Musíme se do toho pořádně obout a soustředit se. A pak to dáme.
- Vydáme ze sebe duši. - Přesně.
- Je jasný, že se taky předřou. - Jo.
Naše poslední noc v aljašský divočině.
- Jak se teď cítíš? - Fakt bych si ráda myslela,
že jde o poslední část soutěže,
- protože je fakt těžký pokračovat. - Jo, holka.
Snažím se přijít na to, jaká je asi dynamika
mezi třema zbývajícíma členama týmu Charlie.
Předpokládám...
že jsou jako nějaký bratrstvo.
Uvidíme, jak to zítra dopadne.
Uvidíme, jestli jejich loajalita a soudržnost bude dost silná na to,
aby všechny tři dovedla do cíle, protože tam musí být všichni společně.
Psali, že otestují naši loajalitu a sílu.
A naše síla je testovaná několik posledních týdnů.
Zítra bude vážně fyzicky náročnej den.
Přichází 36. den, ale ani jeden tým ještě neviděl východ slunce na řece Neka.
Oba týmy jsou před 15kilometrovou výpravou nervózní a plni očekávání.
Vím, jak se odsud dostat, protože jsem si to celý prostudoval.
Doufám.
Ačkoli mají týmy Alfa i Charlie stejný cíl
na konci poloostrova, který je od nich zhruba stejně vzdálený,
jelikož mají rozdílné herní styly, čekají je drasticky odlišné cesty.
Řeku překročíme tady v největší mělčině a vrátíme se.
- A pak obejdeme ostrov. - Jo.
- Vidíte, jak je to teď všude mokřad? - Jo. Nechci bejt po ránu promočenej.
Nechci si namočit nohy. Sundám si boty, přejdu řeku a...
Obujeme si je.
- Jo, souhlasím. Budu vás následovat. - Tak jo. Půjdeme vážně svižnou chůzí.
- Neva? - Budu se co nejvíc snažit, brácho.
Na tým Charlie na druhé straně řeky Neka čeká relativně otevřený terén.
Aby to bylo fér, jejich trasa je trochu delší
a musí několikrát překročit ledovou vodu.
- Začínáme u vodopádu, chceš... - Je příliv, takže to budeme muset obejít.
Jo, proč ne? Proč to nevzít zadem?
- Jo. - Ještě jednou se tady vyškrábeme nahoru.
- Tak jo. - Ještě jeden výstup.
- Ještě jedna hra. - Čekám na slunce.
Tým Alfa má o něco kratší cestu,
ale první část vede obtížným, nerovným terénem prakticky bez viditelnosti.
ZBÝVAJÍCÍ ČAS DO VÝCHODU SLUNCE
Myslíme...
- To dáme. - ...pozitivně...
Jo. Tempo. Pamatuj, dávej si pozor, kam šlapeš.
Máme v sobě vážně málo kalorií. Takže to, co je pro nás obvykle snadný...
- Nedokážeme. - ...bude dneska extrémně těžký.
Takže hlavně v tý první části, kdy nás čeká výšlap.
- Opatrně, pomalu. - Dáváme pozor na kroky.
S každým zvednutím nohy riskuješ zakopnutí.
- Přesně. Dobrý? - Tak jo.
Máme naplánovanou cestu. Nebudeme z toho dělat vědu.
- Dvě stě jedna. - Dvě stě jedna stupňů, bejby.
Fajn, takže potřebujeme...
- aby byl vesmír znova na naší straně. - Což je celou dobu.
- I když jsme si to zrovna nemyslely. - Přesně tak. Dobře?
Na tomhle bahnitým svahu jsme musely tvrdě bojovat.
- Máme nejhorší místo ze všech týmu. - To jo.
- Nebyly tady žádný výhody, ♪ - To ne.
- Ale jednu výhodu máme. - Jo.
Protože dneska ráno začínáme blíž k cíli než kluci z týmu Charlie.
- Jenom o trošku. - A přesně to nám bude stačit.
Konečně máme ve hře první výhodu.
Takže i když si myslíš, že svět a život je proti tobě...
- Ne pokaždý. - Ne pokaždý.
- Tak jdeme na to. - Pojďme domů k našim chlapům.
- Ano. - Mám tě ráda, holka.
Já tebe taky, a moc.
A s prvními slunečními paprsky vycházejícími nad horami...
Dneska získáme prachy.
- Jo. - Pojďme si pro ně.
- Mám vás rád. - Já taky.
...začíná závod o výhru v soutěži.
Jdeme, kluci.
Vyrážíme.
- Hej, drž tempo. - Já vím. Je to fakt těžký.
Je to sice závod, ale nemůžeme se uhnat.
- Není to sprint. - Jo, to máš pravdu.
Zamíříme zpátky k vodopádu a pak se zorientujeme.
Jo.
Zatímco tým Alfa vstupuje do hustého lesa, tým Charlie musí poprvé překročit řeku.
Jako v básni Walta Whitmana.
Ve snaze si urychlit cestu zvolil tým Charlie přímější cestu do cíle.
Ta je sice kratší, ale na úkor dalších přechodů přes vodu.
Tady je první překročení řeky.
- Možná ji překročíme i v oblečení. - Uvidíme.
- Poznáš, jak je hluboká? - Ne, nepoznám.
Tak co vy na to?
Co myslíš? Nevím, co je dál, ale tady se přebrodím.
- Jdeš na to? - Jo.
- Zkusím to. - Možná se budeme muset vrátit.
- Jo. - Svlíkneme se?
Jo.
Měli jsme plán, kterej by nám ušetřil víc než půl hodinu.
Jít rovně a překročit pokaždý řeku a zbytečně ji neobcházet.
Je tak po kolena.
Zbývá nám poslední přechod.
- Jo. - Nebylo to hrozný, ne?
- Ne. - Ne.
Zatímco se tým Charlie zotavuje z ledové vody,
tým Alfa se snaží překonat hustý lesní terén.
- Podívej na tohle. Fakt šílenej terén. - To teda jo.
Rozhodně můžu říct, že jsem něčím takovým nikdy nešla.
Když jste v tak hustým lese, je nejlepší se k poslednímu objektu otočit zády,
najít další objekt, kterej je přímo v linii vašeho směru,
jít k němu a pak to zopakovat.
Musíme se zorientovat u vodopádu, ať víme, kam jít.
Už ho slyším. Máme ho po levici.
- Takže vodopád je tady. - Jo.
Když půjdeš rovně, zorientuju se
- a řeknu ti, k jakýmu stromu dál. - Tak jo.
Navigace v divočině funguje pomocí orientačního bodu, po jehož směru se jde.
Nevidím tě.
V tomto hustém deštném pralese však mohou orientační body klamat.
Zůstaň stát. Nehýbej se.
- Přímo tady je cesta. - S orientačním bodem cesty ignoruješ.
- Musíš si ho najít a... - Já vím.
Ale taky musíme jít cestou nejmenšího odporu.
Když sejdeš z cesty k orientačnímu bodu, už to nebude fungovat. Takže tohle...
- Je to 201 stupňů? - Určitě.
- To vypadá fakt daleko. - Vidíš ten mrtvej strom?
Jo.
Můžeš se na něj soustředit, abych zjistila, kde je východ?
Těch 201 stupňů vypadá...
- hrozně napravo. - Nevypadá.
- Dobře, věřím ti. - Mám...
teď 201 stupňů směrem na východ.
- Stačí ho otočit na východ. - Jo.
A poví nám to, kam jít.
- Tak jo. - Jasný.
Tak jdi k tomu mrtvýmu stromu.
- Oba dva týmy... - Pokračuj.
...se rozhodly pro zkratky. A na oba týmy teď čeká cesta plná překvapení.
Nemůžeme to přebrodit. Uprostřed je to určitě hluboký.
Některé jim pomohou, další představují překážky, co je na cestě k cíli zpomalí.
- Je to širší a širší. - Jo.
- Tam je další přechod řeky. - Jo.
- Vidíte, jak se to tam zužuje? - Jo.
Tři dospělý chlapi tady chodí ve spoďárech.
- Přímo tady. - Jo.
- Co myslíš? - Stojí to za pokus.
Boty a kalhoty. *****.
TEPLOTA VZDUCHU – 1,5 STUPNĚ CELSIA
TEPLOTA VODY – 5 STUPŇŮ CELSIA
Ještě jeden další.
Panebože.
Při těch přechodech necítíš svoje nohy.
Cítíš jenom neskutečnou bolest.
Dole na chodidle cítíš, jako by tě někdo bodal nožema.
Už tam mám i klenoty.
Jdeme správně?
Jo.
Kudy?
Pokračuj dál.
Jakmile začneš, už se nemůžeš otočit. To se jako v půlce cesty otočíš zpátky?
*****!
Boty jsou už mokrý.
Když přecházíme řeku, riskujeme vážný podchlazení.
Panebože.
- Mám mokrý boty. - Poslední přechod?
Ne, nejspíš ne.
I když mají oba týmy jinou trajektorii
a každý z nich se sám rozhodl, kudy by se chtěl vydat,
kdo jako první udělá v tomto závodě chybu...
To je naše hora.
- ...bude ve velké nevýhodě. - Jo.
Jsme moc daleko. Vidíš, jsme tady.
Musíme jít ještě chvíli tudy protože se dostaneme přímo do zátoky.
- Víc na východ už jít nejde. - Ne.
- Oukej. - Dobře.
Podívej se na tu pěknou stopu. Následujeme jeleny.
Vesmír říká: „Vybraly jste si správnou cestu.“
- Ještě jeden přechod. - Ještě jeden, Nicku.
- Už jdu. - Jsem si jistej, že je poslední. Doufám.
- Jak je to hluboký? - Hodně.
- Fakt hodně hluboký. - Tohle je v ******.
- Podívej. - Perfektní.
- A je to. - Díky za tuhle cestu, jeleni.
Je to hlubší a hlubší.
A ještě jeden.
Tohle je nádhera. Vydrápaly jsme se až na vrchol.
- Víš co. - To teda jo.
Už vidím zátoku a vodu.
Do prčic. Jsme moc daleko na východě.
Jsme fakt mimo. Kde je 201 stupňů?
- Ne, vidíš tu přímku? - Jo.
Máme jít tamhle dolů.
Jakmile jsme se dostaly na vrchol, musely jsme trochu změnit trasu.
O trochu jsme změnily úhel.
- Musíme jít dolů. - A trochu se vrátit.
Musely jsme vyjít nahoru, abychom se zorientovaly. A teď zase dolů.
Tady je to hluboký až po pás.
Do ****.
Pojďte.
Každý z týmů zatím zvládá překážky, které si samy zvolili.
Podařilo se nám zachytit stopy jelenů, který nás svedly z přímýho směru.
Oba týmy jsou teď na stejné úrovni.
Ale pořád si věříme.
- A pořád jdeme dál. Jenom na tom záleží. - Správně.
V pohodě, Nicku?
Mrznu. Spadla mi bota.
Čeká nás další přechod.
Slyším vodu.
- Po překonání terénu a výškových změn... - Ty jo.
...čelí tým Alfa ještě větší a nepředvídatelné překážce.
- Tohle je první zátoka? - Nevím.
Jak ji sakra obejdeme?
Jestli je tohle jezero, pak jdeme špatně.
- Podle mapy jsme neměly potkat jezero. - Ne, měla to bejt zátoka.
- Amber, já myslím, že tohle je jezero. - Proč o sobě pochybuješ?
Protože z toho nemám dobrej pocit. Nejsme tady.
Přímo před námi je velký pohoří.
- Ano. - Takže budeme přímo tady.
Amber a Jill doufají, že dorazí do této zátoky
a podél pobřeží se dostanou do cíle.
Ale jejich cesta hustým podrostem ostrova je přivedla k tomuto jezeru.
Není tady žádnej proud.
Sešly jsme z týhle strany hory. A daly jsme se doprava, viď?
- Tudy jsme nešly. - Musíme...
- Jsme u jezera. - Dobře.
- Věříš mi? - Věřím.
- Běž tam. - Jo.
Tým Alfa se vydává na východ, aby obešly jezero a našly pobřeží.
Proboha živýho.
Je to jenom výlet, holka. Jenom výlet.
Týmu Alfa brání v cestě dál vodní překážka.
Teď už jenom musíme udržet tempo.
Tým Charlie zjišťuje, že i jejich zkratka měla víc vodních překážek, než čekali.
Věděli jsme, že tam budou skrytý vodní přechody,
ale netušil jsem, že budou tak hluboký a dlouhý.
Takže jsme se smrtelně báli, co se stane, když se nedokážeme zahřát.
Zamrzly mi boty.
Vůbec nic necítím.
Ne.
- Proboha živýho. - Fajn. Zase tak moc jsme si nezašly.
Vlastně skoro vůbec.
I když je tým Alfa pozadu, může to dohnat a být opět vyrovnaným soupeřem.
To je fakt velký jezero, *****.
Ale pouze pokud přinese trasa týmu Charlie další nečekaná překvapení.
- Ne. - Další ******** přechod.
To už ne.
Možná že už je zamrzlej, *****.
- Paul je frajer. - Paul nasadil pořádný tempo a říká si:
„Musím vyhrát pro svoje děti.“ To nemůžeš nemilovat.
- Jo. - Rovnou se vydal do tý vody.
Vůbec neváhal a skočil tam. Jo, jdu na to.
- Ví, co je třeba udělat. - Jo.
Paul určil tempo, a to jsme potřebovali, abychom ten maskek přešli.
Protože většinou jsme měli bahno až po kotníky.
Celou tu dobu jsme se jenom ploužili mokřadem.
A to je pro mě těžký, protože mám kratší nohy.
Když vydržíme tohle tempo, nikdo se nám nevyrovná.
Jo.
Už jsme to jezero skoro obešly.
Je to ******** ledový!
A už jsme to jezero obešly.
Nevěděla jsem, že to jezero je tak obří!
- Nicku, nesnáším tvoje boty. - Já taky.
To má bejt vtip? Napíšu na ně ty nejhorší recenze na Amazonu.
Dám je do Armády spásy, poliju je benzinem a zapálím je.
A tu fotku přidám ke svý recenzi: „Tyhle boty stojej za hovno.“
Když půjdeme tudy, je to sotva kilometr a půl.
Když půjdeme opačně, budou to skoro tři. Dvakrát tolik.
Tak pojďme tou kratší cestou a půjdeme rovnou do zátoky.
- Půjdeme podél toho pohoří. - Tak pojďme.
Znáte tenhle signál?
- Pospěš si, do ******. - Sklapni, mrcho. Jdeme.
- Jdu tudy. - Přímo k vodě.
Oba týmy se blíží ke svému pobřeží.
Jakmile se k němu dostanou, čeká je poslední krok k výhře.
- Neutíkej, holka. - V pohodě.
- Musíme se tam dostat společně, takže... - Neopustím tě, slibuju.
V tuto chvíli jsou oba týmy v závodě do cíle vyrovnané.
- Už jsme skoro u pobřeží. - Jo, dobře.
- Takže pokračujeme dál na východ. - Souhlas.
- Vidím zátoku. - Jo.
- Opatrně. V pohodě? - Zlomilo se to, jo.
- Když Nick uviděl zátoku, vydal se lesem. - Jo.
Vydal se do náročnýho terénu.
Nádhera! Jo! Do ****! Jo!
Ty jo.
- *****, Nicku. - Promiň, brácho.
Díky.
Bacha na oči.
Až se tam dostaneme, můžeme jít až do konce podél pobřeží.
Jo, už půjdeme z kopce.
Poslouchej.
- Slyšíš to? - Jo.
Jdeme rovně k němu.
- Jo, bejby. To je ono. - Klid, Nicku. Jsme teprve v polovině.
Bacha na obličej.
Vidím vodu, holčičko.
- Bože, fakt jsme toho hodně ušly. - To doufám.
A doufám, že jsme dohnaly čas a neztratily jsme náskok.
Když se tam dostaneme a budu vědět, že stačí už jenom to,
abychom udržely tenhle směr...
Vyhrály jsme.
Bude po všem. Jenom si teď musíme fyzicky zamakat.
Odteď je to už brnkačka, holka.
Stačilo se dostat sem a teď už jenom musíme jít podél pobřeží.
Půjdeme dál rovně, obejdeme zátoku a získáme tu cenu.
Je to hračka.
- Jo. - Jsou to jenom kilometry.
- Ty kráso? - Kde jsou ty kluci?
Snad za náma.
Jo, bejby, to je ono!
Jo.
Přelezeme tu kládu.
- Tohle ucítíme tak za hodinu na bocích. - Paul je fakt drsňák.
Pak najednou začalo Paulovo tempo klesat.
Ať jde první někdo jinej.
- Ten maskek ti fakt nakope zadek. - Jo, fakt mě unavil, do ****.
Noha nahoru a dolů.
Převzal jsem vedení. To přesně v tu chvíli potřeboval. Aby někdo jinej určoval tempo.
Udělaly jsme chybu.
Nikdy jsme se neotočily.
Prostě jsme...
Udělala jsem navigační a orientační body a azimuty, než jsme odešly.
- Udělali to taky? - Umí to Paul?
Jenom jsem přežívala,
ale nežila. Dokud jsem nepotkala Jill.
A teď můžu stát bok po boku s drsňáckou ženskou.
- Jsem na sebe tak pyšná. - Já na tebe taky.
Klidně mi řekni, ať s tím sklapnu.
Podělanej terén.
- Jo. - Nebezpečnej na chůzi.
V týmu Charlie je Paul pozadu.
A v této závěrečné soutěži
musí podle pravidel celý váš tým skončit společně, aby vyhrál.
Nemůžu mluvit.
Dostali jsme se do úzkejch míst a teď je to náročný.
Musíme přelézat a podlézat stromy.
- Potřebuješ pomoc? - Ne.
A když se teď ohnu nebo postavím, skoro omdlívám.
Dokážu myslet jenom na jediný:
„Dokážu dát jednu nohu před tu další? A dokážu to znova?“
Začínám vidět skvrny a jejich náskok přede mnou je pořád větší a větší.
Jestli Paul nemůže pokračovat, pak nemůže pokračovat ani tým Charlie.
Bože, dej mi sílu.
Jill, myslím, že vidím cílovou čáru.
Dobře, hlavně dýchej dál.
Vůbec nikoho tady nevidím.
- Jak daleko? - Za náma ani před náma nikoho nevidím.
Došly jsme do cíle, do ****,
- Amber! - Jill!
Amber!
CÍL
Snažím se popadnout dech a nejde to.
Je to tak těžký.
Skončil jsem.
Teď je to o mý hlavě.
- Jak se cítíš? - Vyčerpaně.
Pojď, Paule!
- Sakra, to je asi ono, *****. - Jo.
Jo, to je ono. No tak, Paule!
- Pojď, Paule! - Jsem vyčerpanej.
Pojď! Něco vidím! Jdeme!
Oukej. Ještě jsem neskončil.
Dostal se do mě menší příval energie.
Překonal jsem poslední únavu. Víc už v sobě nemám.
- Myslím, že jdeme správným směrem. - Jdeme správným směrem.
Odteď je to snadný, holka. Jedeme domů.
Po tomhle už můžeme jet domů.
Musím na ty větší balvany šlapat opatrně. Jsou kluzký, nechci si vyvrtnout kotník.
Pojď, Paule.
Mám křeče ve stehně.
Bože můj.
Sakra.
No tak, Paule.
Už to skoro máme, Paule!
- Porazíme je. - Jo, to musíme.
- Tahle tráva je na *****. - Nesnáším ji.
Když jsem viděl, jak Paul zaostává, věděl jsem, že je kaput.
- Dobrý? - Paule, to dáš, bejby.
Říkal jsem si, jak ho jenom odnesu?
Silnej finiš, brácho. Silnej finiš.
Panebože. Co to je?
Cítím to v hýždích a bocích. Tudy.
Bude to někde v tom lese.
Po 36 úmorných dnech přežití se tyto dva vyčerpané týmy konečně blíží
k tak potřebnému konci hry a šanci na vítězství.
- Přímo tudy. - Zbožňuju tě, do ******.
- Vidím to. - Vidíš to?
Myslím, že na břehu stojí tři lidi.
Jo!
- Přečti to. Chci to slyšet. - Jo!
A sakra.
Tým Charlie dorazil k posledním zásobám a hra má pro hráče poslední vzkaz.
„Přežít s cizími lidmi...
je tou nejtěžší situací, v níž se člověk
rozmýšlí mezi loajalitou a pudem sebezáchovy.“
Vracím se domů.
- „Sobeckost...“ - Ničí mi vor.
- „...versus nesobeckost...“ - Angie, už tam skoro jseš!
- „...a touha vyhrát versus touha skončit.“ - Bože, dej mi sílu.
„Přežití ve skupině umocňuje naše nejtemnější vlastnosti.
Zrada může přinést osobní prospěch, zatímco věrnost může odhalit slabost.
Máme tendenci přijímat silné a podvádět slabé.
Jen proto, že to slouží našim motivům.
V honbě za vlastním prospěchem se však vytvářejí pouta.“
Mám vás rád.
„Spoluhráči už nejsou překážkou a stávají se nutností.“
To dáš, bejby.
„Spoléháme jeden na druhého. Co se týče emocionální jistoty a fyzické podpory.
Naše motivy mohou zůstat sobecké, ale cesta k úspěchu
zahrnuje schopnosti a společnost lidí kolem nás. Vaše cesta právě skončila.
Porazili jste všechny ostatní.
Gratulujeme.“
Jo, kámo!
Jako první zavolám svý ségře.
Neměl jsem dost peněz, a tak mi zaplatila cestu sem.
Mám vás rád, chlapi!
Skoro celou dobu jsem na tebe myslel.
Zvládli jsme to. Trochu jsme tě tam vyděsili.
Jo, sakra, dokázal jsem to. Celou dobu jsem se modlil. A bez toho bych to nedal.
Modlil jsem se k Bohu aby nám dal sílu dál pokračovat,
aby nás nesvedl z cesty a aby ochraňoval všechny v obou týmech.
Ale aby nám dal trochu náskok, a vida.
- Nikdy jsem neměl bitku s penězma. - Jo, bitka!
- To mě *****. - Ne.
Splatím všechny dluhy.
Budu si moct založit rodinu. To je hlavní důvod, proč jsem tady.
- Mám vás všechny rád. - Jo!
Tady je náš odvoz domů. Jo!
Bože, byly jsme tak blízko.
Podívej se na mě. Nevadí mi to.
- Aspoň jsme se dostaly sem, ne? - Jo.
Vím, že na penězích nezáleží, ale...
Bože.
Byly jsme outsideři.
A ti přece mají vyhrát, ne?
Ale to se děje jenom ve filmech. Tohle je realita.
Jsem zmatená. Vesmír nám říkal, že jsme...
- Že vyhrajeme. - A...
- Že je řada na nás. - Jo.
Můžete se mě zeptat dneska, můžete se mě zeptat zítra.
Můžete se mě zeptat za 20 let.
Vždycky vám odpovím, že bych si i tak vybrala ji.
Bylo mi jedno, jestli dostanu šek, chtěla jsem vyhrát.
- Chtěla jsem bejt dostatečně dobrá. - To jseš, holčičko.
Poprvý ve vrtulníku.
Už skoro ani nemám sílu na to, abych do něj vlezl.
Kluci, to byl nejlepší zážitek mýho života,
kromě narození mejch dětí.
Musíte se vypořádat s tolika emocema.
Je to úžasný. Kdo dostane takovou příležitost? Podívejte, kde jsme.
- Gratulujeme, kluci z týmu Charlie! - Gratulujeme, kluci!
Jo, *****!
Ty jseš důležitější než prachy.
Překlad titulků: Jakub Doležal