Du vet hur erbjudandet löd. Det är det snabbaste avslutet. Hur tänker du?
- Faktum är ju att andra förlorar. - Och vi vill ha med dig.
Och ni får hålla ihop ert lag.
- Så här... Ursäkta. - Ni bryter inte lojaliteten.
Jag står mellan de två sista lagen.
Båda har 50 % chans att vinna.
Tror ni inte att jag fattar att ni vill kapa ormens huvud?
Jag vet att ni vill ta deras kraftcentrum.
Vi spelar spelet.
Jag slutar inte utan att vinna.
Men Amber förtjänar också att vinna.
Debatten är nog över. Erbjudandet gäller.
- Amber och jag är ett. - Vi förstår, och detsamma gäller här.
Det är nu det gäller.
- Jag lämnar henne inte. - Inte?
- Jag lämnar henne inte. - Okej. Vi ses vid målgången.
Jag svarar inte på ultimatum.
- Okej. - Det är inte en förhandling.
Jag ska fatta beslut enligt era regler.
- Det är okej, inga problem. - Helt okej.
Jag är en jämlike här, ni kan inte behandla mig som er undergivna slyna.
- Alltså... - Släpp det.
- Nu blev spelet ovänligt. - Hur kan man gilla Amber så mycket?
- Hon kan vara psykotisk. - Helt psykotisk.
När vi snackade där ute var hon beredd att släppa Amber.
"Jag kommer." Hon visste att det innebar att lämna Amber. "Jag kommer."
- Vad för slags magi kan ha inträffat? - Hon ljög väl hela tiden.
Helt galet.
16 ENSAMVARGAR
6 ENSAMVARGAR
UTE
SKAPAR SINA EGNA REGLER
UTE
DET ULTIMATA ÖVERLEVNADSSPELET
UTE
BARA ETT LAG KAN
UTE
Jag är här för att delta och vinna.
08.15, DAG 26 MOLNIGT, 1 oC
Jo... jag träffade Paul och Seth.
De kom fram och bara: "Kan du hämta min pil?"
Det var en lapp på den.
Oj...
Det stod i princip: "Vi vill ha dig, Jill. Vi gör slut på det här nu."
I versaler, understruket. Dollartecken plus hus.
- De anser sig vara starkast. - Det gör de.
Så länge jag är här kan de inte vinna, och det vet de.
Så de sa:
"De kan inte vinna utan dig. Lämna dem, så tar tävlingen slut."
Och jag fick spel. Med vilje.
Det var inte känslomässigt, det var med vilje.
Ja.
Jag är inte paranoid, men litar inte direkt på folk.
Jag bara: Hur våga ni be mig att lämna mina lojala allians?
- Ja. - Vad får jag ut av det?
De bara: "Du vinner ju."
Jag bara: "Ja, och jag framstår som en skit."
Knappast!
Jag vet inte om jag tror Jill. Är det första gången hon och Charlie har snackat?
Jag vet inte.
Jag började gå, och de skrek: "Nej, kom tillbaka!"
Folk kan säga en sak och göra en annan.
- De hoppades... - Att jag skulle gå över.
- Och få en lätt seger. - Ja, de försöker nästan fuska.
Man vet inte hur det blir. Men vi får väl se.
- De behöver mer mat än vi. - Gör de?
Tre stora män jämfört med en liten man och... Inte bokstavligt.
Eller, jo, bokstavligt: Du är kort. Men inte bildligt, så menar jag.
Och två små kvinnor, vi behöver inte lika mycket som de.
Jag går och hämtar en stock och börjar jobba. Jag har en del att göra i dag.
Det där mötet med Charlie har liksom fört mig till en ny verklighet.
Jag måste... Det får bli på det omständliga sättet.
Jag såg dig prata med Charlie i morse, Jill. Jag blev orolig.
Vi har haft vår plan i tre veckor.
Och jag tycker att det jag just berättade borde ha visat dig
att jag är beredd att riskera livet för dig här.
Jag vill inte låta hatisk, det kommer från hjärtat: Jag har visat och kommer att visa
att jag är 100 %. Ifrågasätt inte min lojalitet.
Okej?
Okej. Jag tror dig. Jag tror dig. Du har hittills alltid visat ditt hjärta.
- Håll fast vid planen. - Håll fast vid planen.
På andra sidan floden diskuterar Charlie Team Jills beslut att stanna i Alpha.
Hennes envishet gör mig sur.
Det höjde deras moral att se Angies bloss.
- Jag tror att hon ljög hela tiden. - Ja.
Hon ville ha betänketid för att de skulle koka ihop nåt.
- Jag tänker då inte gå nånstans. - Absolut inte.
Vi ville locka över Jill och få slut på tävlingen.
Jaha, då får vi väl vänta ut dem.
Men så verkar det ju inte bli nu.
Om ni vill kan vi ju höra med Justin.
Det blir en läxa för henne och vi växer i styrka.
Vi kan säga att vi snackat med henne i 14 dagar och ge honom samma erbjudande.
Hon blir skitsur om vi tar Justin.
Samtidigt i Alpha-lägret på andra sidan Neka, medan Justin söker torr ved...
Oj.
...upptäcker Jill och Amber att förrådet av fisk töms snabbare än väntat.
Jag såg att vår fisk tar slut snabbare än den borde.
Borta. Jag vet inte var den tar vägen.
- Justin har verkat nervös på sistone. - Hunger kan göra en konstig, eller hur?
Jag tycker att som Justin har agerat på sistone
har han inte varit den Justin han var från början.
Det har funnits tillfällen då han har tagit mer än sin andel.
Det har ökat misstron mellan oss andra och honom.
I går kväll, sen vi redan ätit middag,
sa jag att all fisk skulle läggas i köttlagret här utanför.
Jag hann inte ens avsluta meningen.
Han bara...
Och tar bitar och lägger undan i knät.
Som en unge som försöker att smyga i sig godis före middagen.
Jag börjar undra om tävlingen har knäckt Justin.
Så här...
Ja! Och jag bara...
"Hallå! Vad gör du, mannen? Varför?"
Vi ser dig!
Han är inte den Justin han var från början.
Vi delar upp maten, så får alla ta hand om sitt.
Då får var och en styra hur stora portioner man tar.
Hallå! Bort därifrån!
Vintern är snart här, så det är lika viktigt att skydda maten...
Där.
...som att ransonera den.
Vi invaderas av en mårdflock.
Jag ser er.
Jag är här för att vinna.
Din lille skit!
Ska vi klara oss till slutet måste vi skydda allt vi har.
Missade.
Den luktar fisk. Inte undra på att den åt den.
Hallå! Ut därifrån!
Solen går ned över deltagarnas 26:e dag i vildmarken
och än en gång drabbas ön av minusgrader.
I gryningen i Alpha-lägret ger sig Jill och Amber ut på morgonsamlingen.
Och Justin blir den andra deltagaren att efter fiskeutflykten
drabbas av oförutsedda konsekvenser.
Jaha...
Jag måste skita.
I morse mådde jag illa.
Jag låg där och tänkte att det kanske var tillfälligt.
Nu tror jag att det är laxen som stökar till mig. I båda ändarna.
Dag för dag blir utmaningarna tuffare.
Först var silverlaxfisket efter att gått hungrig i dag efter dag,
det var en välsignelse.
Så mådde jag lite illa i går kväll. Fettet får matsmältningssystemet att kantra.
Men inte nog med att den gör mig sjuk, den rensar ju ur en helt.
Och dessvärre ökar spänningarna i Alpha-lägret.
Det verkar vara nåt på gång.
Tjejerna är ute och samlar.
Jag skulle ha gått med, men naturen kallar.
Jag vet inte med tjejerna, det viskas mycket och pratas på sidan där.
Jag är inte paranoid, men de går nog bakom ryggen på mig.
Vi hade en incident häromkvällen när det tisslades.
De tror att jag vill åt deras fisk eller att ransonerna är för små.
Jag behöver inte sno av dem, jag vill inte ha deras fisk.
De känner att de inte kan lita på mig, och jag fattar inte varför.
Jag vill knappt ens ha min fisk.
Ifall han är smart nog att följa flodbanken och avlyssna samtal
så håller vi låg volym.
1 300 m uppströms...
Jag litar inte på honom alls längre. - Nej, inte jag heller.
Jag kunde inte drömma om att han skulle stjäla mat.
Den senaste veckan har det varit många småsaker
som visar att Justin inte går att lita på.
Det kan ju låta löjligt, men nån gång i natt så...fes han.
Och vi började skratta och bara: "Herregud, vilken stank."
Han bara: "Det var inte jag."
Nåt säger mig att jag bör se upp med Justin.
Han fes, och i stället för att bara erkänna det sa han att det var från i går.
-"Det var från i natt." -"Det var kvar i sovsäcken".
Min magkänsla ljuger aldrig, men jag behövde ett rejält bevis.
Så jag testar honom.
Hoppas att inget rörts. Det skulle jag märka, det är "minerat".
Så i morse gillrade Jill en fälla innan vi gick på vår lilla samlartur.
Hon fixade till säcken där hon har sina ransoner
och visade mig hur hon rullade ihop den med sina vantar och sin mössa.
För att se om han snokat i säcken.
Hittills har det bara varit små lögner som kanske inte betyder nåt.
Han kanske talar sanning, men i morse gillrade hon en direkt fälla.
Vi får se.
I Charlie-lägret gör sig Seth och Paul redo att samla info om Alpha
för att avgöra sitt nästa drag.
Ska vi gå och se om vi hittar nån?
- Vi drar igång nåt. - Kom.
Vi behöver info om dem.
Vi drog ut i morse för att observera Alphas läger och inhämta upplysningar.
Var är Justin?
Och med lite tur får vi kanske möjlighet
att prata med Justin om att gå över till Charlie Team.
Där, där. Han ska nog laga deras flotte.
Alpha-lägret. Charlie Team ser på när Jill och Amber kommer till tältet
och finner att någon rört Jills säck.
Jag la vantarna i kors.
Allvarligt, en miljon procent: Jag gillrade säcken.
När vi kom tillbaka var den inte vikt
ens i närheten så som jag lämnade den innan vi gick.
Stötta mig och säg "jag såg det också, Justin".
Du skulle inte ha lämnat den öppen så där.
En man jag litade på, som så många andra i mitt liv,
har förrått mig.
- Ska vi vänta tills han kommer hit? - Nej.
Vi gillrade ett test och du misslyckades.
- Mannen. - Vadå?
- Kan vi inte ens lämna lägret längre? - Hurså?
Du snokade i min säck.
- Det gjorde jag inte alls. - Jo.
Hon packade den på ett visst sätt. Vi var borta i fem minuter.
Jag har inte snokat i nåt, jag har flyttat saker, men inte gått igenom nånting.
Du ljuger.
- Säkert. - Du ljuger.
De tog mig på sängen och anklagade mig för saker som bara inte stämmer.
Tror ni att jag snokar i era grejer?
- Skojar ni? - Det gjorde du, vi gillrade säcken!
De anklagar mig för nåt de inbillar sig.
Ni ser på mig som om jag är ett hot.
- Jag försöker... - Vi känner oss inte hotade.
Vi är oroliga för att bli av med käk och att du ska sabba för laget.
Tror ni att jag ska ta er mat? Jag vill inte ens äta mer fisk.
Ska jag berätta? Jag fick... Det blev ett nödläge.
Jag fick bråttom på muggen och gjorde på mig.
Jag måste byta underkläder, de hänger där.
Där, kolla. Kolla!
För det blev en jäkla olycka! Jag har Lees kalsonger.
Jag stötte i saker på väg ut i skogen för att inte skita på mig mer.
Jag dök ut och kom å din mössa och dina vantar.
Jag la tillbaka, jag vet inte hur de låg.
Med min bakgrund vet jag
att man måste skapa en extrem historia
för att täcka en extrem lögn.
Vi kan inte lita på dig.
- Du ljuger oss rakt upp i ansiktet. - Nej.
Fes du i natt?
Ja, en gång, kanske.
- Varför ljög du?! - Jag ljög inte.
- Du sa att det inte var du! - Det har jag inte sagt.
Svält och utmattning påverkar människor på olika sätt.
Och han är sliten.
- Dina lögner går inte ihop! - Sluta kalla mig lögnare, jag ljuger inte.
Ja, jag flyttade sovsäckar för att inte söla ner dem.
- Sluta använda det som syndabock! - Det är ingen syndabock.
Ni anklagar mig för saker jag inte gjort!
Oj.
- Det är helt klart en schism där. - Helt klart.
En tjuv och lögnare är en tjuv och lögnare.
Du kunde tänka dig att stjäla från andra.
Varför skulle vi tro att det inte kan hända här?
Jag vill slå Charlie precis som ni.
Jag smög in ett läger och snodde sovsäckar för att slå ut ett annat lag.
Jag skulle aldrig slå om och skada vårt lag och få det att implodera.
Det vore ju självmord.
Det jag gjorde mot Delta, att jag smög in där,
det var en plan vi alla hade tänkt ut och diskuterat.
När jag kom tillbaka med sovsäckarna och det blev minusnätter, då klagade ingen.
Jag tänker inte riskera vår vinst, vår chans att vinna tävlingen,
över fiskransoner. Det lovar jag er.
- Svär du på Jaylas liv? - Jag svär på min dotters liv.
Så viktigt är det här för mig.
Jag är här för att delta och vinna.
Oavsett vem som såras.
Tänker de försöka stöta ut mig så är det så. Tre kan spela det spelet.
Tror du att vi kan fortsätta på tre så här?
Jag tror inte att vi har nåt val. Det är min åsikt.
Är det så här spelet ska spelas måste jag snacka allvar med Charlie.
Svåra tider, hårda tag.
Medan Team Charlie fortsätter sin bevakning
dyker Justin upp på den motsatta stranden.
Alpha Team klarade sig bra, vi blomstrade,
men plötsligt var det som att vi for i diket.
Jag vet inte om det fanns nån sammansvärjning för att bli av med mig,
eller att få mig att sluta, men jag ser ju vart det barkar.
Hon kanske vill att de två ska dela på min mat, jag vet inte.
Det finns helt klart nåt slags motiv, och nu får det helt enkelt räcka.
Så gör man inte med mig, sån skit tolererar jag inte.
- Hur är det? - Morrn.
- Kallt i natt, va? - Jo, men jag har två sovsäckar.
Sant.
Jag skulle vilja prata med er allihop.
- Vill ni höra sanningen? - Absolut.
Grejen är att Jill försöker manipulera mig, stöta ut mig.
Amber följer henne lydigt, ser upp till Jill som om hon är Gud själv.
Nu anklagar de mig för att ha stulit deras mat.
Känslosvallen går skyhögt. Det är skiten jag har att hantera.
Jill var den enda vi hade kontakt med i er grupp, så därför sökte vi henne.
Efter hennes utbrott insåg vi att vi haft fel, och det ber vi om ursäkt för.
Vi tänkte bjuda över dig, om du vill.
- Total demokrati, inget tjafs. - Bjuder ni in mig till Team Charlie?
Gud, du är i fel läger. Kom över, så avslutar vi tävlingen.
Jag accepterar. Jag går gärna med i Team Charlie.
För Alpha sjunker. Vi kör i dag.
Jag var helt klart nervös och osäker, jag visste inte hur de skulle reagera.
Jag har ju stämplats som skurk, men det här var precis vad jag hoppades på.
Bra tänkt!
Skapa inget drama, låt dem gissa sig till det.
- Absolut. - Ja, smyg ut. Gör ingen grej av det.
Tack, killar. Vi ses om ett tag, lite drygt en timme.
Japp.
Hans bästa möjliga drag.
- Skönt att det blir så. - Absolut.
Jill och Amber samlar mat, och Justin har kort tid på sig att återvända till lägret,
hämta sina saker och försvinna utan att upptäckas.
Jag ville vara lojal mot Alpha, till Alpha slutade att vara lojala med mig.
Jag har försökt att rätta mig efter och samsas med Jill, men nu räcker det.
Spelet kan börja.
Vi har varit här ute i evigheter, alla är slitna.
Det är dags att höja tempot.
Vi slår fyr här och får slut på det.
Så på vägen från Alpha-lägret bestämde jag mig för att sabotera lite.
Förhoppningsvis kliver de av.
Mig härjar man inte med.
Jag vill inte ens tänka på Jill och Amber. Jag är inte känslosam, det är som det är.
Jag vill vinna och komma hem.
Jag saknar lillan. Jag tänker på henne varje dag.
Jag hoppas att hon förstår att jag inte åker hem förrän vi vunnit.
Jag är fast besluten.
Jag sökte en utväg, och det finns två. Man kan ge upp, men sån är inte jag.
Den andra var att se vad Charlie hade att erbjuda.
Jag känner ingen som helst skuld.
Sen Justin flytt Alpha-lägret
kommer Jill och Amber tillbaka till ett förhärjat läger.
- Vilket rövhål. - Oj. Vi visste ju att han var opålitlig.
Fan ta honom för hans ondsinthet.
Han tog taket av vindskyddet.
Han har tappat förståndet.
Vilken jäkla typ.
Så frustrerande.
I stället för att möta oss som en man så kapar han presenningarna
och flyr som en fegis.
Han har inte intakta kognitiva funktioner längre.
- Nej. - Han har gått sönder.
Jag anser inte att jag har begått några misstag här förutom att lita på honom.
Vi bodde här i en månad.
Det var ju inte främlingar han utsatte för det här.
Vi har bott i hop i en månad.
Vi sa att vi var en familj, vi stod här, framför vindskyddet.
Han svor på sin femåriga dotters liv och ljög oss rakt upp i ansiktet.
Allt vi gjorde mot Delta och mot Bravo,
allt vi tänkte göra mot Charlie, det gjorde vi som en familj.
Om det inte säger vad Justin är för en typ...
Jag tycker faktiskt inte att jag behöver säga mer.
Han gick inte med värdigheten i behåll.
Men han knäckte oss inte, vi kör på.
Hejdå, Justin.
- Vi gör allt bättre nu, eller hur? - Just det.
Jag mår bättre. Hoppfull.
Jag känner lättnad redan innan jag korsat floden.
Jag känner mig förhoppningsfull efter allt som hänt det senaste dygnet.
Jag ser med själ och hjärta fram emot nästa steg.
Jag tar den långa vägen och går glatt runt alltihop.
Det är bara att göra vad som måste till. Men vilken härlig dag att göra det på.
- Läget? - Blir det djupare här borta?
Det är rätt grunt i mitten.
Gå på tårna.
Jag är glad, det här är en toppnotering.
- Fint att du kom. - Tack för inbjudan.
- Visst. - Skönt att vara här.
Jag vill se dig i ögonen, bara: Inga tricks, okej?
Inga som helst tricks. Det har du mitt ord på.
- Jag är med Charlie. - Vi kör inga finter här.
Inga finter, vi bara spöar dem.
Vi behövde ju ändå fixa hålen.
I Alpha-lägret försöker Jill och Amber att reparera vindskyddet
innan natten kommer med temperaturer under nollan.
Det blir bättre för varje gång.
Vi ska fixa väggen ordentligt. Med vad vet jag inte än.
Justin. Handlingarna han har begått, hans förräderi, får han leva med livet ut.
Justin är hos Charlie nu,
för han drog nåt slags
jättelögn för dem så att de skulle tycka synd om honom.
De vet inte att han är en patologisk lögnare, så de trodde honom.
Det han gjorde var personligt. Han gick över en gräns.
Det är inte okej.
Så jag bestämde mig för att skicka ett meddelande till Charlie.
Jag ska säga sanningen, för han var ju inte ärlig mot dem.
Han vet inte vad ärlighet är.
"God morgon, Charlie-killar.
Vi hoppas att ni tre har det bra, men ni behöver få en del fakta."
Ja.
"Sen ni godtagit Justin som medlem
stal han utrustning och förstörde vårt läger.
Han stal vår mat också."
Hur ska vi avsluta det?
Är det här det spel ni vill ha?
Är det här de regler ni vill ska gälla?
Är det här en ni vill avrunda med?
- Tog du med en pil? - Och en liten flagga att angöra på den.
Det är ett bra budskap, och nu ligger bollen hos dem. Avslöja sanningen.
Deras öde, och hur resten av tävlingen genomförs, allt ligger i deras händer.
Bollen är er, Charlie.
Justin ska få lära sig att man inte sviker sin familj.
Så gör man inte mot sin familj!
Så nu sitter jag här och väntar på nödblosset.
För det är det enda han duger till.
Undertexter: Henrik Brandendorff