DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Každý rok, jen pár měsíců,
vtéká do delty Okavanga voda.
A vytváří tak dokonalý domov…
pro malou rodinu slonů.
NAMLUVIL MORGAN FREEMAN
A hřiště pro jejich dvě mláďata.
Bosigu…
a její malou sestřenici, Metsi.
Bosigo a Metsi svůj románek s vodou teprve začínají.
Ale odteď
bude jejich život definovat.
Tato jedna drahocenná molekula…
byla dodána Zemi…
úžasnými silami působícími v našem vesmíru.
Proměnila tuto planetu…
v útočiště…
pro život.
VODNÍ SVĚT
DELTA OKAVANGA, BOTSWANA
Nastalo léto.
A to, co bylo kdysi rájem, už není.
Sladká voda, která zaplavila deltu…
vydrží jen pár měsíců.
A napajedla teď mizí.
Rychle.
To pro tisíce slonů, kteří tu žijí, znamená jen jedno.
Je čas jít dál.
Toto je jediný domov, který Metsi a Bosigo kdy poznaly.
Ale za pár týdnů bude všechna voda pryč.
Takže musí opustit deltu se zbytkem své rodiny.
Stádem samic,
sester, tet a sestřenic.
V popředí kráčí babička,
jejich velká vůdkyně, Pula.
Vydávají se na cestu spolu s tisíci dalších rodin.
Dál do pouště.
Za hledáním vody.
Příštích osm měsíců
budou migrovat od jednoho napajedla k druhému
a kráčet starodávnými sloními stezkami
díky znalostem jejich vůdkyně Puly
předávaným z generace na generaci.
Taková výprava ohrozí život všech.
A aby přežily všechna nebezpečí, budou potřebovat své výjimečné smysly.
Ve vydání se na cestu nemají na vybranou.
Bez vody zemřou.
I na naší modré planetě
je sladká, kapalná voda vzácná.
A když se podíváme za břehy naší vlastní planety,
je ještě vzácnější.
I ta nejsušší poušť na Zemi
není nic ve srovnání se zbytkem naší sluneční soustavy.
V chladných, vzdálených hlubinách vesmíru…
je jedinou povrchovou vodou led.
Jako na Saturnových zmrzlých měsících,
kde fontány ledu tryskají několik kilometrů do vesmíru.
Blíže ke Slunci, na Marsu,
je voda vyháněna divokými slunečními větry.
A na Venuši se prostě odpaří.
VENUŠE
Existuje pouze jeden nám známý svět,
který má na povrchu vodu v kapalném stavu.
Světle modrá tečka.
Náš domov.
Kde právě teď
dohnala vodu jednu rodinu na výpravu za přežitím.
Jen měsíc po odchodu z delty
jsou na místě už pouze bahnitá jezírka.
A každým dnem je jich méně a jsou čím dál víc od sebe.
Pula využívá svou velmi citlivou paměť, aby svou rodinu dovedla k napajedlu.
Pamatuje si přesnou cestu
i po několik desetiletí.
Byl to dlouhý den plný chůze
a všichni už prahnout po doušku vody.
Ale to i dalších sto třicet tisíc slonů žijících v Botswaně.
Období sucha přilákalo stáda z široka daleka…
právě k tomuto napajedlu.
A všichni spolu bojují o ten stejný, tenčící se zdroj vody.
Dospělí učí slůňata chytré triky pro přežití,
například jak z kalného jezírka sesbírat tu nejčistší vodu.
A jak kalnou vodu využít jako osvěžující opalovací krém.
Jejich vrásčitá kůže je ideální pro zadržování vody a chladu.
Ale Metsi a Bosigo také zjišťují,
že bahnitá jezírka nejsou jen místa k pití.
Jsou to i vodní parky.
Tolik žíznivých slonů
však napajedlo vysušilo.
Pulina rodinu musí pokračovat…
a pokusit se dostat k dalšímu napajedlu, než ho žhnoucí slunce také vysuší.
Tento boj mezi sluncem a vyprahlou zemí zuří už od zrození našeho světa.
Kdy naše modrá planeta nebyla vůbec modrá.
Před čtyřmi a půl miliardami let…
byla Země v plenkách.
Ohnivá koule roztavených hornin.
Předurčena stát se suchým, pustým světem.
Ale miliony kilometrů daleko
v nejchladnějších částech naší sluneční soustavy…
se na povrchu prachových částic tvořily vodní krystalky.
Časem se tato zrnka prachu shlukla do asteroidů.
Do několika milionů.
A z nich se stal pás asteroidů.
Obrovský prostor plný ledových hornin.
Ale stále byly pouze lákavě mimo dosah Země.
Naštěstí byl však v pohybu jeden obr.
PŘED 4, 5 MILIARDAMI LET
Mladý Jupiter.
Monstrózní planeta.
Síly v rozbouřené vnitřní sluneční soustavě.
ho pomalu přitahovaly blíže ke Slunci.
Tato letová trasa ho přivedla do kolizního kurzu
s pásem asteroidů.
Jak se probíjel mezi asteroidy,
jeho obrovská gravitační síla rozhazovala horniny všemi směry.
A právě z toho chaosu a destrukce
vzešel ten nejvyšší vesmírný dar.
Ledové, na vodu bohaté horniny vyletěly směrem k Zemi.
A přinesly s sebou příslib života zase o kousek blíž.
V průběhu miliard let
byly asteroidy vetkány do struktury Země, jak se formovala.
Zachyceny v rozruchu způsobeném Jupiterem
a vyslány hluboko do Země asteroidy.
Molekuly vody neměly na naši Zemi snadnou cestu.
Stále ale měly kus cesty před sebou.
Uvězněné po miliony let,
uzavřené v roztaveném jádru Země,
čekající na další zázrak,
který by je osvobodil.
I dnes je velká část vody stále uvězněna pod zemí.
Ale sloni mají zvláštní schopnost ji najít.
I kalná jezírka jsou prázdná.
Období sucha proměnilo krajinu v úplnou pustinu.
Ale Pula má superschopnost.
Její neuvěřitelný chobot,
plný milionů čichových receptorů,
dokáže vycítit vodu na kilometry daleko…
a najít její zdroj hluboko pod zemí.
Ale musíte si ji vykopat.
Metsi nerada kope.
Ale Bosigo je rozený talent.
A Metsi je nabídnuto místo u stolu.
Těch pár doušků jim na dlouho nevydrží.
Ale kdyby voda zůstala uvězněná v Zemi,
nebylo by se čeho napít.
Neexistovali by žádní sloni.
Vůbec žádný život.
Když sem vodu asteroidy dopravily
a Země ji pohltila,
zůstala v krystalcích uvězněná v horninách
hluboko uvnitř naší planety.
Tam byla pohřbená miliony let,
pod obrovským množstvím magmatu.
Dokud se Země pomalu ale jistě neochladila.
A její povrch neztvrdl v tlustou kůru.
Pak konečně prorazil na povrch vařící vnitřek.
Obrovské vulkány…
chrlily plyn a výpary několik kilometrů do vzduchu.
Molekuly vody byly konečně osvobozeny.
A vytvořily první mraky.
Rostly a nabývaly po miliony let
a plnily se vodou.
Až teplota dostatečně klesla,
aby se první dešťová kapka…
vytvořila…
a spadla.
Následovala průtrž mračen,
která trvala tisíce let.
Kaluže se proměnily v řeky.
Z jezer se stala moře.
A zemský povrch zaplavily ohromné oceány.
A tam se z vody zrodilo něco kouzelného.
První život.
Z těchto prvních buněk
vyrašil každý živý organismus.
Voda je základní složkou
každé buňky každého tvora na Zemi.
A dnes…
v sobě toto stádo stále tu pradávnou vodu nese.
Přenáší živiny a kyslík.
Pohání každý úder srdce.
A každý nádech.
Život se vyvinul díky vodě.
Proto bez ní žádný život nepřežije.
V Botswaně se sucho jen zhoršuje.
Svět slonů hoří.
Stádu se podařilo uniknout z hořícího lesa,
ale nakráčeli přímo do dalšího nebezpečí.
V takovém období sucha všichni trpí…
žízní a hladem.
A takovým slůnětem by lvi ukojili obojí.
Dospěli obklopují Metsi a Bosigu.
To stačí, aby udrželi hrozbu dost daleko.
Ale lvi jsou trpěliví tvorové.
A stádo ještě musí překročit celou nemilosrdnou pustinu…
než dorazí k dalšímu napajedlu.
Potřebují záchranné lano.
A to Země poskytuje…
na těch nejneočekávanějších místech.
Akácie je světýlkem naděje.
A útočištěm pro stvoření všeho druhu.
Její dlouhé kořeny sahají mnohem hlouběji do země,
než by slon dokázal vyhrabat.
Tahají vodu do svých větví…
a listů.
Dostatek vody, aby mohli pokračovat.
Obzvlášť důležitá je pro Metsinu matku,
která své mládě stále kojí.
Ale je to mnohem více než jen místní oáza.
Je to nezbytný článek věčného koloběhu vody.
Akácie spojuje zemi s nebem.
Vydechuje do vzduchu kyslík a výpary.
Plní mraky a pohání vodu na cestě naší planetou.
Od té doby, co déšť zásobil první zelené výhonky…
a dal život prvnímu stromu,
rostliny učinily naši planetu obyvatelnou.
A oživily tak kdysi pustou kouli hornin.
Ale dary, které náš vesmír dává,
umí i brát.
Kdysi dávno
existovala další planeta, jejíž povrch byl pokryty kapalnou vodou.
PŘED 3, 5 MILIARDAMI LET
Vodní svět, jako ten náš.
Stejné síly, které dodaly vodu na Zemi,
ji daly i Marsu.
A díky atmosféře se vytvořily mraky.
Pršelo.
Proudily řeky.
A na jeho povrchu se vzedmul oceán.
Byl to svět plný možností.
Měl potenciál pro život.
Ale nevydrželo to.
Protože nedaleko zuřilo jaderné peklo,
Naše Slunce.
Vypouští proudy vysoce energetických částic,
které jsou tak silné a smrtící,
že mohou zničit planety.
Tento sluneční vítr proudí vesmírem…
rychlostí 400 km/s.
Prohnal se atmosférou Marsu
a molekuly vody od sebe odtrhl.
Kousek po kousku,
během několika milionů let,
byla ochranná vrstva planety stržena zuřivostí Slunce.
Až se oceány vypařily…
a voda se ztratila ve vesmíru.
Mars se stal pustým, zmrzlým stínem svého bývalého já.
Pohltily ho prachové bouře.
A jakákoli šance na vyšší formu života byla navždy pryč.
Tohle mohl být i náš příběh.
Ale přece si voda a život na Zemi
našly způsob, jak se udržet.
V Botswaně po dvou stech dnech na žhnoucím slunci…
už nezbývá ani kapka vody.
Prudký vítr bičuje vyprahlou zemi do prachové mísy.
A potíže slonů nezůstaly bez povšimnutí.
Za denního světla dokážou dospělí svá mláďata většinou ochránit.
Ale když nastane noc,
je to něco jiného.
Lvi jsou mistři chaosu a pomatení.
Vyberou si nejzranitelnější cíl.
A pracují jako smečka.
Dokud už není kam utéct.
Bez ochrany celého stáda
lvi svou kořist přemůžou.
Sucho a nekonečné hledání potravy a vody
si na Bosize vybrala svou daň.
Sloni si vytvářejí hluboká citová pouta.
Celá rodina truchlí nad ztrátou Bosigy.
Stádo se shromažďuje, aby utěšilo Metsi,
která to snáší ze všech nejhůř.
Nekonečný boj o přežití se opakuje každý rok.
U Okavanga,
po celé naší planetě,
i mimo ni.
Ale v tomto boji o přežití
má Země vážně štěstí,
jelikož má tajného strážce, který ji ochraňuje.
Hluboko uvnitř…
zuří rozžhavená výheň jádra naší planety…
a vytváří silné magnetické pole,
které sahá od srdce naší planety
až 65 tisíc kilometrů směrem ke Slunci.
Životně důležité silové pole chránící Zemi.
Před stejnými divokými slunečními větry,
které sebraly vodu Marsu.
Poráží je dřív, než se dostanou k naší atmosféře.
Chrání naši životně důležitou vodu.
Drží každou kapku vody blízko naší planety.
Díky tomu je naše světle modrá tečka rozdílná od všech ostatních.
Místo, kde se životu daří.
Přináší úlevu slonům.
Zajišťuje, že se déšť každý rok bezpodmínečně vrátí.
V dálce se sbírají bouřkové mraky.
Sloni dokážou zachytit nízkofrekvenční hřmění bouře
na 240 kilometrů daleko.
A říká jim, že je načase vrátit se k Okavanze.
Z angolských hor
se voda proplétá Botswanou.
Aby oživila deltu…
polibkem života.
Každý krok, kterým je stádo blíže k domovu,
je pokračováním mnohem větší vesmírné odysey.
Od drobných molekul, které se svezly na prachu za Jupiter,
až po přežití drtivého horka na mladé Zemi.
Uvězněné v jádru planety…
a pak osvobozené, aby zasely semínka života.
Každá kapka vody má svůj úžasný příběh.
Každá molekula je článkem v neporušeném řetězci,
koloběhu dlouhém desítky tisíce let.
Mezi vzduchem,
oceány,
kameny…
a slony.
Po osmi měsících a stovkách kilometrů
Metsi a její rodina konečně dorazili k životodárné vodě v deltě.
Už bylo vážně načase se pořádně napít…
a hrát si.
A pak se zase napít.
A ukázat nejmladšímu členovi rodiny,
jaké to v deltě je.
Metsi a její nová sestřenice
jsou nejnovější v dlouhé generaci,
která těží ze zázračného příchodu vody na tuto planetu.
Navždy budou spojení s vesmírem,
který dal naší planetě tuto kouzelnou složku.
A nám schopnost si ji udržet a chránit.
Příště příběh našeho vesmíru skončí
silou, která spojuje vše, co jsme doposud viděli.
Velký sochař kosmu,
gravitace.
Je to síla přitažlivosti, která vybudovala naši planetu.
A na jižním pólu Země k sobě přivedeme dva tučňáky.
Ale kdy začala gravitace vlastně působit?
Jak může vytvářet řád i chaos?
A proč dělá právě z té naší dokonalou planetu pro život…
a lásku?
Překlad titulků: Beata Krenželoková