EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Under några få månader varje år,
fylls Okavangodeltat med färskvatten.
Det är det perfekta hemmet
för en liten elefantfamilj.
Och en lekplats för deras två unga kalvar:
Bosigo…
…och hennes kusin Metsi.
Bosigos och Metsis relation till vattnet har precis fått sin början.
Från och med nu
kommer deras liv att definieras av det.
Den ovärderliga molekylen
hamnade på jorden
genom de väldiga krafter som verkar i vårt universum.
Det har förvandlat jorden
till en fristad
för livet.
VATTENVÄRLD
OKAVANGODELTAT, BOTSWANA
Sommaren är här.
Det paradis som tidigare fanns här syns inte till.
Färskvattnet som fyllde deltat
finns bara där i några månader.
Vattenhålen torkar bort.
Och det fort.
Det betyder en enda sak för de tusentals elefanter som lever här:
Att det är dags att röra sig vidare.
Metsi och Bosigo har aldrig levt någon annanstans.
Om några veckor har allt vatten försvunnit.
De måste därför lämna deltat tillsammans med resten av släkten.
En hjord honor, systrar, fastrar, mostrar och kusiner.
Och ledare
är matriarken Pula.
De ger sig ut på färden tillsammans med tusentals andra familjer.
En färd ut i öknen
på jakt efter vatten.
De kommande åtta månaderna
vandrar de från vattenhål till vattenhål
i gamla elefantleders spår
som Pula finner med hjälp av kunskap
som gått från generation till generation.
Vandringen innebär en risk för dem alla.
De har behov av alla sina unika sinnen för att överleva farorna.
De är tvungna att göra den här färden.
Utan vatten dör de.
Även på vår blåa planet, är färskvattnet knappt.
Om man söker sig bort från jordens kuster,
är det ännu sällsyntare.
Till och med torra öknarna är inget
i jämförelse med resten av solsystemet.
I kylan långt härifrån…
SATURNUS
…finns bara vatten i form av is på ytan.
Ta bara Saturnus frusna månar.
Därifrån sprutar jetstrålar av is kilometervis ut i rymden.
Mars ligger närmare solen.
Där har de rasande solvindarna fått vattnet att försvinna.
Och på Venus kokar det bort.
Vi känner bara till en planet vars yta är täckt av flytande vatten.
En ljusblå prick.
Vårt hem.
Och just nu
är vattnet en drivande faktor för en viss familjs överlevnad.
En månad efter att de lämnade deltat, finns bara utspridda lerpölar kvar.
De blir färre och glesare för varje dag som går.
Pula tar hjälp av sitt minne när hon leder släkten till vattenhålet.
Hon minns den exakta vägen flera årtionden senare.
Det har varit en lång dagsetapp, och de suktar alla efter vatten.
Men det gör alla 130 000 elefanter som finns i Botswana.
Torrperioden har gjort att hjordar långt härifrån har kommit
just till det här vattenhålet.
Alla konkurrerar om samma sinande resurs.
De vuxna lär ut smarta överlevnadsknep till de yngre.
Till exempel hur man på bästa sätt får i sig det renaste vattnet.
Och hur man använder det leriga vattnet som återfuktande solkräm.
Deras rynkiga hud är optimal för att bevara vatten och hålla sig sval.
Men Metsi och Bosigo lär sig också
att man inte bara hittar vatten i lerpölar.
Man kan också bada i dem.
De törstiga elefanterna var så många att vattenhålet har torkat ut.
Pulas släkt måste fortsätta framåt
och försöka ta sig till nästa vattenhål innan den gassande solen torkar ut den.
Kampen mellan solen och svedd mark har pågått sedan jordens födelse.
Då var jorden allt annat än blå.
För fyra och en halv miljarder år sedan,
var jorden i sin linda.
Ett eldklot av smält sten.
Då var jorden på väg att bli en torr och karg värld.
Men miljontals kilometer bort i de kallaste delarna av solsystemet,
bildades vattenkristaller
på dammpartiklars yta.
Med tiden kom dammkornen att klumpas ihop i asteroider.
Miljontals asteroider.
De bildade sedermera asteroidbältet.
Ett vidsträckt område fullt av isiga stenar.
De var däremot utom jordens räckhåll.
Men lyckligtvis befann sig en jätte i rörelse.
JUPITER 4,5 MILJARDER ÅR SEDAN
Unga Jupiter.
En gigantisk planet.
Krafter i det turbulenta inre solsystemet
drog den sakta mot solen.
Och det gjorde att planeten hamnade på kollisionskurs med asteroidbältet.
När den dundrade genom asteroiderna,
slungade den starka gravitationen iväg stenar åt alla håll.
Ur detta kaos och denna förödelse,
kom den perfekta kosmiska gåvan.
Isiga stenar rika på vatten slungades mot jorden.
Det var ett steg på vägen till att liv kunde skapas.
Under miljarder år
flätades asteroider samman med det material som bildade jorden.
De hamnade mitt i ett kaos orsakat av Jupiter
och grävdes djupt ner i jorden av asteroiderna…
Vattenmolekylernas resa hit var inte en enkel sådan.
Och de hade fortfarande långt kvar.
I miljontals år var de instängda i jordens flytande kärna.
Ett till mirakel behövdes
för att frigöra dem.
Än idag är mycket av vattnet på jorden fortfarande kvar i marken.
Och elefanter har den unika förmågan att ta reda på var det finns.
Till och med lerpölarna är tömda.
Årets torrperiod har blivit en rejäl torka.
Men Pula har en superkraft.
I hennes snabel
finns miljontals känselreceptorer.
Hon kan därför känna lukten av vatten på lång väg
och precisera var i marken det finns.
Men man måste gräva fram det.
Metsi är ingen hejare på att gräva.
Bosigo är däremot en naturbegåvning.
Och Metsi får en plats vid bordet.
De små klunkarna räcker inte långt.
Men om vattnet hade varit fast i marken,
skulle de inte få i sig något.
Då skulle elefanter inte finnas.
Inget liv över huvud taget.
När vattnet hade förts hit av asteroiderna och slukats av jorden,
var det i form av kristaller inuti stenar
som hamnat i jordens kärna.
Där låg det begravt i miljontals år
under ett hav av magma.
Tills jorden sakta men säkert kyldes ner.
Då stelnade ytan till en tjock skorpa.
Till slut bröt sig det kokande innandömet igenom.
Enorma vulkaner
sprutade gas och ånga flera kilometer upp i luften.
Då frigjordes vattenmolekylerna till sist.
Och de första molnen bildades.
De växte i miljontals år och fylldes med vatten.
När temperaturen hade blivit låg nog,
kom den allra första regndroppen
att bildas
och falla.
Och följde gjorde ett skyfall
som varade i tusentals år.
Pölar blev till floder.
Sjöar blev till hav.
Och hav översvämmade jordens yta.
Och här fick vattnet någonting magiskt att uppstå:
Den första livsformen.
Från de allra första cellerna
blev allt levande till.
Vatten är den fundamentala beståndsdelen
i varje levande cell på jorden.
Än idag
bär hjorden på samma uråldriga vatten.
Vattnet transporterar näringsämnen och syre.
Det får varje hjärtslag att slå.
Och gör så att vi kan andas.
Livet utvecklades tack vare vattnet.
Därför kan inget levande överleva utan det.
I Botswana blir torkan allt värre.
Elefanternas värld står i brand.
Hjorden tar sig igenom den brinnande skogen,
men stöter då på ett annat hot.
I torkan drabbas alla
av törst och hunger.
För lejon kan en elefantunge vara lösningen på både och.
De vuxna samlas runt Metsi och Bosigo.
Det räcker för att hålla hotet borta.
Men lejon är tålmodiga.
Och flocken måste fortfarande korsa den skoningslösa ödemarken
innan de når nästa vattenhål.
De behöver en livlina.
Och det tillhandahåller jorden
på högst oväntade platser.
Akaciaträdet inger hopp.
Det är en fristad för många olika djur.
Dess långa rötter når längre ner i marken än vad en elefant kan gräva.
De suger upp vatten till grenarna
och bladen.
Vattnet gör att de orkar ta sig vidare.
Det är särskilt viktigt för Metsis mor,
som fortfarande diar sin unge.
Men detta är så mycket mer än bara en oas.
Det är en viktig länk i vattnets eviga cykel.
Akaciaträdet förbinder marken med himlen.
Det släpper ut syre och ånga i luften.
Och det bildar i sin tur moln och driver på vattnets resa runt jorden.
Ända sedan regnet fick de första gröna skotten att spira
och gav liv till det första trädet,
har växter gjort vår planet beboelig.
De väckte ett kargt stenklot
till liv.
Men universums gåvor
är inte alltid bestående.
För länge sedan
fanns det en annan planet vars yta var täckt av flytande vatten.
MARS 3,5 MILJARDER ÅR SEDAN
En vattenvärld, precis som vår.
Samma krafter som förde vattnet till jorden
förde det också till Mars.
Med en atmosfär på plats bildades moln.
Regn föll.
Floder strömmade.
Och ett hav böljade på ytan.
En värld full av möjligheter och med chans till liv.
Men den varade inte.
Inte långt därifrån fanns ett rasande inferno:
Solen.
Den skickar ut vindar av laddade partiklar som är så kraftfulla och dödliga
att de ödelägger planeter.
Solvinden blåser genom rymden
i fyrahundra kilometer i sekunden.
Den tog sig genom Mars atmosfär
och slet isär vattenmolekylerna.
Bit för bit, under miljontals år,
skalades planetens skyddslager bort av solens raseri.
Så småningom hade havet avdunstat,
och vattnet försvann ut i rymden.
Mars blev en ödslig och kall skugga av sitt forna jag.
Den hamnade i dammstormarnas våld.
Minsta chans till avancerat liv
var borta för all evighet.
Så kunde det ha blivit för oss också.
Men på jorden
har vattnet och livet hållit ut.
I Botswana, efter 200 dagars gassande sol,
finns inget vatten kvar.
Hårda vindar piskar upp ett dammoln från den svedda marken.
Elefanternas besvär går inte obemärkt förbi.
I dagsljuset kan de vuxna vanligtvis skydda sina ungar.
Men vid mörkrets inbrott,
så är det annorlunda.
Lejon är skickliga på att skapa oreda och förvirring.
De väljer ut det mest sårbara bytet
och samarbetar som en flock.
Till slut finns ingenstans att fly.
Utan hjorden som skydd,
överväldigar lejonen sitt byte.
Torkan och den ändlösa jakten på föda och vatten
har tagit ut sin rätt på Bosigo.
Elefanter bildar starka band till varandra.
Hela släkten sörjer Bosigos bortgång.
Flocken samlas för att trösta Metsi,
som känner som störst sorg.
Den oändliga kampen för överlevnad försiggår varje år.
I Okavango,
på jorden
och vidare.
Men i kampen för överlevnad,
hade jorden tur.
En hemlig väktare vaktar nämligen planeten.
I jordens inre
arbetar en smältugn för fullt.
Där skapas ett starkt magnetfält
som sträcker sig från jordens kärna
och sextiofem tusen kilometer mot solen.
Det är ett kraftfält som försvarar jorden
från samma rasande solvindar
som berövade Mars sitt vatten.
De stoppas innan de når atmosfären,
så att det livsnödvändiga vattnet skyddas
och varje droppe stannar kvar på jorden.
Det gör vår ljusblåa prick så unik.
En plats där livet kan froda.
Där elefanterna kan känna lättnad.
Där regnet garanterat kommer tillbaka varje år.
På håll bildas ett oväder.
Elefanter kan uppfatta åskans lågfrekventa muller
på 240 kilometers håll.
Det innebär att det är dags att återvända till Okavango.
Från höglandet i Angola
flyter vattnet fram genom Botswana.
Det fyller deltat
och ger nytt liv åt det.
Varje steg som för hjorden närmare hem
är en förlängning på en mycket längre kosmisk färd.
Små molekyler som liftar med damm bortom Jupiter
och utstår den kvävande hettan på jorden.
Först instängda i jordens kärna,
och sedan frisläppta för att så ett frö till livet.
Varje vattendroppe bär på en fantastisk historia.
Varje molekyl är en länk i en kedja
vars cykler har pågått i tiotusentals år.
Genom luft,
hav,
stenar…
…och elefanter.
Efter åtta månader
och hundratals kilometer,
har Metsi och hennes släkt äntligen
nått fram till deltats livgivande vatten.
Det är hög tid att dricka
och leka.
Och sedan dricka lite mer.
Och visa släktens nyaste medlem
hur det går till i deltat.
Metsi och hennes nya kusin
är de senaste i en lång släktlinje
som får ta del av vattnets mirakulösa ankomst till jorden.
De kommer alltid att ha ett band till universum,
som gav jorden det magiska ämnet
och oss förmågan att bevara och uppskatta det.
Härnäst avslutas berättelsen om universum
med kraften som för allting vi hittills har sett samman.
Kosmos fantastiska skulptör:
Gravitationen.
Det är en attraktionskraft som formade jorden.
Den kommer också att sammanföra två pingviner vid sydpolen.
Men hur länge har gravitationen utövat sin kraft?
Hur kan den skapa både ordning och kaos?
Och varför gör den jorden till en ideal planet för liv
och kärlek?
Undertexter: Viktor Hessel