A NETFLIX DOKUMENTUMSOROZATA
Minden évben néhány rövid hónapra
friss víz folyik az Okavango-deltába.
Ez tökéletes otthont teremt
egy kis elefántcsaládnak.
És egy játszóteret a két fiatal borjuknak,
Bosigónak
és kis unokatestvérének, Metsinek.
Bosigo és Metsi még csak most léptek szerelmi viszonyba a vízzel.
Pedig mostantól
a víz fogja meghatározni az életüket.
Ezt az egy értékes molekulát
a Földre…
az univerzumban működő elképesztő erők révén jutott el.
A bolygónk a víznek köszönhetően vált…
mentsvárrá…
az élet számára.
VÍZI VILÁG
OKAVANGO-DELTA, BOTSWANA
Itt a nyár.
Az egykori paradicsom helyén semmi nem maradt.
A mocsarat elárasztó víz…
csak néhány hónapig marad meg.
A felgyűlt víz elkezd felszívódni.
Gyorsan.
Ez csak egyvalamit jelenthet az itt élő több ezer elefántnak.
Ideje továbbállni.
Metsi és Bosigo számára ez a hely jelenti az egyetlen otthont.
De néhány héten belül elfogy minden víz.
Így az egész család kénytelen elhagyni a mocsárvidéket.
Az egész nősténycsorda:
nővérek, nagynénik és unokatestvérek.
Élükön a nagyanyjukkal,
a nagy matriarchával, Pulával.
Sok ezer más családdal együtt vágnak neki az útnak.
Egyenesen a sivatagba.
Hogy vizet találjanak.
A következő nyolc hónapban
az egyik tavacskától a másikig vándorolnak.
Ősi elefántösvényeket járnak be
Pula matriarcha tudására támaszkodva,
mely sok generáció után örökölt meg.
Ezen az úton mindannyiuk élete veszélybe kerül,
és a veszélyek átvészeléséhez mindannyiuk éles érzéke kelleni fog.
Ez az út nem döntés kérdése.
Víz nélkül meghalnának.
A folyékony édesvíz még a mi kék bolygón is ritka.
És a föld határait magunk mögött hagyva…
csak még ritkább lesz.
Még a föld legszárazabb sivataga is
semmi a Naprendszerünk többi részéhez képest.
A hideg külső régiókban…
SZATURNUSZ
felszíni víz csak jég formájában található.
Mint a Szaturnusz fagyott holdjai,
ahol a jég szinte szökőkútként tör fel több száz kilométerre az űrbe.
A Naphoz közelebb eső Marsot
a heves napszelek megfosztották a vizétől.
A Vénuszon pedig
egyszerűen elpárolog.
Csak egy világról tudunk,
amely a felszínén a folyó víz ajándékával bír.
Egy halványkék folt.
Az otthonunk.
Ahol per pillanat
a víz miatt egy konkrét család a túlélésért vándorol.
Egy hónappal a mocsárvidék elhagyása után
csak elszórtan találni egy-egy tócsát.
Abból is napról napra egyre kevesebb és egyre ritkábban.
Pula az érzékenyre hangolt emlékeit felhasználva vezeti a családját a vízhez.
Pontosan emlékszik az útvonalra,
még évtizedekkel később is.
Egész nap meneteltek,
és már mindegyikőjük vízre áhítozik.
Csakúgy, mint a Botswanában élő 130 000 többi elefánt.
A száraz évszak messzi tájakról terel össze családokat
ehhez a kis tavacskához.
Mind ugyanazért az apadó természeti kincsért versenyeznek.
Az idősek a fiataloknak praktikus túlélési trükköket tanítanak.
Például hogy fölözzék le a sarat, hogy friss vízhez jussanak.
Vagy hogyan használják a sáros vizet frissítő napolajként.
A ráncos bőrük jól megtartja a vizet, és hűti őket.
De Metsi és Bosigo azt is megtanulja…
hogy az iszapos pocsolyák nem, csak ivásra jók.
Víziparkok is.
A sok szomjas elefánt
kiürítette a kis tavat.
Pula családjának tovább kell mennie,
hogy elérje a következő tavacskát,
mielőtt a lángoló nap kiszárítja.
Ez a harc a nap és a felperzselt föld között
már bolygónk születés óta dúl.
Amikor a kék bolygónk sok minden volt, csak kék nem.
Négy és fél milliárd évvel ezelőtt
az újszülött Föld
egy tüzes, olvadt kőgolyó volt.
Akkor úgy tűnt, hogy egy száraz, kies világ lesz belőle.
De több millió kilométerre a Naprendszer leghidegebb részein…
éppen vízkristályok alakultak ki
porrészecskék felületén.
Ezek a porszemek idővel aszteroidákká csomósodtak össze.
Sok-sok millióvá.
Ezekből lett aztán a kisbolygóöv.
Jeges sziklák messze nyúló birodalma.
Viszont a Földtől még így is szívfájdítóan messze voltak.
Ám a szerencse úgy hozta,
hogy megmozdult egy óriás.
JUPITER 4,5 MILLIÁRD ÉVVEL EZELŐTT
A fiatal Jupiter.
Monstrum egy bolygó.
A Naprendszer turbulens, belső részén működő erők
lassan elkezdték behúzni a Nap felé
egy olyan pályára, amelynek az útjában
a kisbolygóöv állt.
Ahogy végigviharzott az aszteroidák között,
hatalmas gravitációs ereje sziklákat repített szét minden irányba.
Ugyanakkor ebből a sok káoszból és pusztításból
született a legnagyobb kozmikus ajándék.
A Föld felé jeges, vízben gazdag sziklák indultak el.
Egy lépéssel közelebb hozva az élet ígéretét.
A Föld az aszteroidákat
folyamatosan olvasztotta magába az évmilliárdos fejlődése alatt.
A Jupiter által előidézett óriási zűrzavarból
az aszteroidákkal a Föld mélyére kerültek.
Nem volt egyszerű a vízmolekulák idevezető útja.
És még mindig hosszú út állt előttük.
Több millió évnyi fogságra ítélve
a Föld olvadt magjában
egy újabb csodára vártak,
hogy felszabadítsa őket.
Bolygónk vízkészletének nagy része még ma is a föld alatt van.
Ezért az elefántok a megtalálására speciális készségeket fejlesztettek ki.
Még a sáros pocsolyák is kiürültek.
Az idei száraz évszak teljes aszályba fordult.
De Pulának van egy szuperképessége.
Az elképesztő ormányával,
amely tele van érzékelő receptorok millióival,
kilométerekről képes kiszagolni a vizet,
és a föld alatt is megtalálni a forrását.
Ehhez viszont ásni kell.
Metsi nem jeleskedik az ásásban.
Bosigo viszont őstehetség.
Metsi is kap helyet a bárpultnál.
Ez a pár korty nem sokra elég.
De ha a víz nem maradt volna a föld alatt,
nem lenne mit inniuk.
Nem lennének elefántok.
Sőt, semmilyen élőlény.
Miután a víz az aszteroidákon megérkezett,
és a Föld magába szívta,
a sziklák kristály formájában magukba zárták
mélyen a bolygó belsejében.
Évmilliókig volt elásva
a végtelen magmatenger alatt.
Mígnem a Föld lassan, de biztosan el nem kezdett lehűlni,
felszíne pedig vastag kéreggé nem keményedett.
Ezután a fortyogó belső végre áttörhetett.
Hatalmas vulkánok
gázt és párát okádtak ki több kilométer magasra.
A vízmolekulák végre valahára
kiszabadultak.
És létrehozták az első felhőket.
Ezek a sok millió év növekedés és alakulás során vízzel telítődtek.
Mígnem a hőmérséklet pont eleget zuhant ahhoz…
hogy a legeslegelső esőcsepp…
létrejöjjön
és leessen.
És az eső szakadni kezdett.
Évezredeken át.
A tócsákból folyók lettek.
A tavakból
tengerek.
És hatalmas óceánok lepték el a föld felszínét.
Majd a vízben valami csodálatos dolog alakult ki.
Az első életforma.
Ezekből az első sejtekből
alakult ki minden élőlény.
A víz alapvető építőelem
a föld minden élőlényének összes sejtjében.
És a csorda…
ma is magában hordozza ezt az ősi vizet.
Tápanyagot és oxigént szállít.
Energiát biztosít minden szívveréshez,
és minden lélegzetvételhez.
Az élet kifejlődését a víz biztosította.
Ezért nem maradhat életben nélküle semmilyen élőlény.
Botswanában az aszály egyre rosszabb.
Az elefántok világa lángokban áll.
A csordának sikerül kijutnia az égő erdőből,
egyenesen bele egy újabb fenyegetésbe.
Az aszályban minden élőt gyötör…
a szomj és az éhség.
És ami az oroszlánokat illeti, egy kis elefánt mindkettőt csillapítaná.
A felnőttek körbeveszik Metsit és Bosigót.
Ez elég a veszély kordában tartásához.
Viszont az oroszlánok türelmesek.
És a csorda előtt még mindig ott áll egy könyörtelen pusztaság
a következő tavacskáig.
Csodára van szükségük.
Amit a föld meg is ad
a legváratlanabb helyen.
Az akácia a remény hírnöke.
És egy menedék mindenféle teremtménynek.
Hosszú gyökerei sokkal mélyebbre érnek,
mint bármelyik elefánt ormánya.
A gyökerek vizet szívnak fel az ágakba
és a levelekbe.
Pont elég vizet, hogy útjukat folytatni tudják.
Ez különösen Metsi anyjának fontos,
aki még a kicsinyét dajkálja.
De ez nem pusztán egy helyi oázis.
Ez a létfontosságú kapocs a víz örökös körforgásában.
Az akácia összeköti a földet és az eget.
Oxigént és párát lélegez ki.
Felhőket táplál, és segíti a víz föld körüli útját.
Egészen azóta, hogy az eső az első zöld hajtást táplálni kezdte,
és az első fának életet adott,
bolygónkat a növények teszik lakhatóvá,
és keltik életre ezt az egykoron puszta sziklagolyót.
De az ajándék, melyet az univerzum ad,
el is veszíthető.
Réges régen
volt egy másik bolygó, melynek felületén víz folyt.
MARS 3,5 MILLIÁRD ÉVVEL EZELŐTT
Egy vízi világ, mint a miénk.
Ugyanazok az erők, melyek a Földre juttatták a vizet,
a Marsot is elérték.
A már meglévő légkörben
felhők alakultak ki.
Eső esett.
Folyók folytak.
És felületét egy óceán borította.
Egy lehetőségekkel teli bolygó volt.
Magában hordozta az élet ígéretét.
Ám mindez elveszett…
mert nem olyan messze egy nukleáris pokol tombolt.
A Napunk.
A nagy energiájú részecskék
olyan erős és halálos zuhatagát engedi szabadon,
ami egész bolygókat képes tönkre tenni.
Ez a napszél az űrt…
másodpercenként 400 kilométeres sebességgel szeli át.
Ez a napszél pedig átütötte a Mars légkörét,
és vízmolekulákat szakított le.
Apránként, több millió év alatt
a Nap tombolása lecsupaszította a bolygó védőrétegét.
Míg az óceánjai elpárologtak,
a vize pedig elveszett az űrben.
A Mars egy elhagyatott, fagyos árnyéka lett korábbi önmagának.
A porviharok martaléka.
Minden esély a komplex életre
örökre elszállt.
Ez velünk is megtörténhetett volna.
De a Földön
a víznek és életnek valahogy sikerült megkapaszkodnia.
Botswanában
bő fél évnyi lángoló napsütés után…
egy csepp víz sem maradt.
A heves szelek a felperzselt földön homokviharokat korbácsolnak.
És az elefántok nehéz helyzete nem marad észrevétlen.
Napközben a felnőttek általában meg tudják védeni kicsinyeiket.
Napnyugta után viszont…
már egészen más a helyzet.
Az oroszlánok a káosz és zűrzavar mesterei.
Kiszemelik a legsebezhetőbb egyedet,
akinek a falka elől
nincs hova menekülnie.
A teljes csorda védelme nélkül
az oroszlánok lerohanják zsákmányukat.
Az aszály, valamint a víz és étel utáni szüntelen keresés
a legnagyobb áldozatot követelte meg Bosigótól.
Az elefántok között mély érzelmi kötődések vannak.
Az egész család Bosigo elvesztését siratja.
A csorda közösen vigasztalja Metsit.
Nagyon megviselte a dolog.
A túlélésért folytatott szüntelen harc minden évben lejátszódik.
Az Okavangón,
a bolygónkon
és azon túl.
De a túlélésért folytatott harcban
a Földnek nagy szerencséje volt.
Akadt egy titkos őrangyala.
A bolygó legmélye,
ez a lángoló, fortyogó olvadékkemence,
egy erős mágneses mezőt hoz létre,
mely a bolygó szívétől
65 000 kilométerre nyúlik ki a Nap felé.
Ez a Föld védelmének egy létfontosságú erőtere
azokkal a heves napszelekkel szemben,
amelyek a Marsot megfosztották a vizétől.
Még azelőtt semlegesíti őket, hogy a légkörünkbe érnének.
Ezzel védi az életadó vizünket.
Ölelésében minden cseppet a bolygónkhoz szorít.
Ez teszi a mi halványkék foltunkat
teljesen egyedülállóvá.
Egy olyan hellyé, ahol az élet virágozhat.
Mely az elefántok nagy örömére
kivétel nélkül minden évben gondoskodik esőről.
A távolban viharfelhők formálódnak.
Az elefántok a vihar alacsony frekvenciájú dörgését
240 kilométerről is érzékelni tudják.
Ebből tudják, hogy ideje visszatérni az Okavangóra.
Angola felföldjeiről
víz kígyózik le Botswanán keresztül,
hogy felélessze a deltavidéket
egy életadó csókkal.
A csorda otthona felé vezető minden egyes lépéssel…
továbbíródik egy sokkal nagyobb kozmikus utazás.
Kezdve a por hátán a Jupiteren túl idáig stoppoló apró molekuláktól,
melyek túlélték a Föld korai pusztító hevét,
hogy a bolygó mélyén való raboskodásból
végre felszabadulva
elhintsék az élet magvait.
Minden csepp víz mögött egy elképesztő történet rejlik.
Minden molekula egy összefüggő lánc szeme,
és évezredek óta része a körforgásnak
a levegőn,
az óceánokon,
a sziklákon
és elefántokon keresztül.
Nyolc hónap és több száz kilométer után
Metsi és családja
végre eléri a mocsárvidék életadó vizeit.
Már bőven itt volt az ideje, hogy ihassanak
és játszhassanak.
Aztán újra ihassanak.
És megmutassák a család legifjabb tagjának,
hogy mi a módi errefelé.
Metsi és új unokatestvére
a legújabb tagjai az élőlények hosszú sorának,
akik a víz csodával határos bolygónkra érkezését élvezhetik.
Soha nem veszítik el kapcsolatukat az univerzummal,
mely bolygónknak ezt a varázslatos hozzávalót adta.
Nekünk pedig a képességet, hogy megőrizzük és megbecsüljük.
Univerzumunk története nemsokára a végéhez ér:
azzal az erővel, mely mindent összetart, amit eddig megismertünk.
Ez az erő a világmindenség nagy szobrásza,
a gravitáció.
A vonzás ereje, amely bolygónkat is felépítette.
És amely összehoz két pingvint a föld Déli-sarkjánál.
De mikor kezdte el a gravitáció kifejteni a hatását?
Hogyan teremthet rendet
és káoszt is?
És hogyan teszi a mi bolygónkat a tökéletes hellyé az élet…
és a szerelem számára?
A feliratot fordította: Hornyák Levente