NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Joka vuosi muutaman kuukauden ajan -
makeaa vettä virtaa Okavangon suistoon.
Se luo täydellisen kodin -
pienelle norsujen perheelle.
Ja leikkipaikan niiden kahdelle nuorelle poikaselle,
Bosigolle -
ja sen pikkuserkulle, Metsille.
Bosigo ja Metsi ovat vasta aloittaneet tutustumisensa veteen.
Mutta tästä lähtien -
se määrittelee niiden elämän.
Tämä kallisarvoinen molekyyli -
saapui Maahan -
universumissa toimivien hämmästyttävien voimien saattamana.
Se on muuttanut tämän planeetan -
suojasatamaksi -
elämälle.
VEDEN VAIKUTUS
OKAVANGON SUISTO, BOTSWANA
Kesä on saapunut.
Eikä paratiisia enää ole.
Suistoon virrannut makea vesi -
viipyy vain muutaman kuukauden.
Vesikuopat katoavat.
Nopeasti.
Se tarkoittaa vain yhtä asiaa norsuille, jotka asuvat täällä.
On aika jatkaa matkaa.
Tämä on Metsin ja Bosigon ainoa tuntema koti.
Mutta muutaman viikon päästä kaikki vesi katoaa.
Joten niiden on lähdettävä suistosta muun perheen kanssa.
Se on lauma naaraita,
siskoja, tätejä ja serkkuja.
Niitä johtaa niiden isoäiti,
suuri matriarkka, Pula.
Ne lähtevät matkaan tuhansien muiden perheiden kanssa.
Kauas aavikolle.
Vettä etsimään.
Seuraavan kahdeksan kuukauden ajan ne seuraavat juomapaikkoja -
ja liikkuvat muinaisilla norsujen poluilla -
hyödyntäen matriarkka Pulan tietoja -
sukupolvien ajalta.
Vaellus vaarantaa niiden henget.
Ne tarvitsevat jokaisen aistinsa selvitäkseen vaaroista.
Matkan taittaminen ei ole valinta.
Ne kuolevat ilman vettä.
Jopa sinisellä planeetallamme -
nestemäinen vesi on niukassa.
Ja jos etsimme planeettamme ulkopuolelta,
se on yhä harvinaisempaa.
Edes Maan kuivin aavikko -
ei vedä vertoja muulle aurinkokunnalle.
Sen kylmillä ulkorajoilla -
pintavesi on jäätä.
Kuten Saturnuksen jäiset kuut,
jossa jäiset jääsuihkut syöksyvät kilometrien päähän avaruuteen.
Lähempänä Aurinkoa Marsissa -
raivoisat aurinkotuulet riipivät veden pois.
Ja Venuksessa se vain kiehuu.
On vain yksi tiedossa oleva maailma,
jonka pinnalla on nestemäisen veden lahja.
Vaaleansininen piste.
Kotimme.
Missä juuri nyt -
vesi vetää erästä perhettä selviytymisen seikkailulle.
Vain kuukautta myöhemmin suistosta on jäljellä vain mutalammikko.
Ja ne ovat vähentyneet ja harventuneet päivä päivältä.
Pula käyttää tarkkaa muistiaan johtaakseen perheensä juomapaikalle.
Se muistaa tarkan reitin jopa vuosikymmeniä myöhemmin.
Päivän marssi on ollut pitkä,
ja kaikki kaipaavat juotavaa epätoivoisesti.
Mutta niin kaipaavat myös 130 000 muuta norsua Botswanassa.
Kuiva kausi on tuonut laumoja kaukaa -
tälle juomapaikalle.
Kaikki kilpailevat samasta katoavasta resurssista.
Aikuiset opettavat nuorille fiksuja selviytymistemppuja,
kuten mutaisen altaan kuorimisen tuoreimman veden saamiseksi.
Ja kuinka käyttää mutaista vettä virkistävänä aurinkovoiteena.
Niiden ryppyinen iho on täydellinen viileänä pysyttelemiseen.
Mutta Metsi ja Bosigo oppivat myös,
että mutalammikot eivät ole vain juomapaikkoja.
Ne ovat myös vesipuistoja.
Kun janoisia norsuja on niin monta, juomapaikka tyhjenee.
Pulan perheen täytyy jatkaa matkaa -
ja yrittää ehtiä seuraavalla juomapaikalle ennen kuin aurinko kuivaa sen.
Tämä auringon ja palaneen maan taisto -
on jatkunut maailmamme syntymästä asti.
Kun sininen planeettamme oli vain sininen.
Neljä ja puoli miljardia vuotta sitten -
Maa oli vasta aluillaan.
Tulinen pallo sulaa kiveä.
Kohtalona tulla kuivaksi, hedelmättömäksi maailmaksi.
Mutta miljoonien kilometrien päässä aurinkokunnan kylmimmissä kolkissa -
pölyhiukkasten pintaan muodostui vesikristalleja.
Ajan myötä nämä pölyjyvät kasautuivat asteroideiksi.
Miljoonittain.
Ja niistä tuli asteroidivyö.
Valtava jäisten kivien alue.
Houkuttelevasti Maan ulottumattomissa.
Onneksi -
jättiläinen oli liikkeellä.
JUPITER 4,5 MILJARDIA VUOTTA SITTEN
Nuori Jupiter.
Valtava planeetta.
Sisäisen aurinkokunnan voimat -
vetivät sitä hitaasti kohti Aurinkoa.
Lentorata, joka toi sen törmäyskurssille -
asteroidivyön kanssa.
Kun se jyräsi asteroidien läpi,
sen massiivinen painovoima heitti kiviä joka suuntaan.
Silti tästä kaaoksesta ja tuhosta -
tuli kosminen lahja.
Jäisiä, vesipitoisia kiviä sinkoutui kohti Maata.
Ne saattoivat elämän aavistuksen askelta lähemmäs.
Miljardien vuosien ajan -
asteroideja nivoutui Maahan sen muodostuessa.
Jupiterin myllerrykseen jääneet -
ja asteroidien syvälle Maahan painamat -
vesimolekyylit eivät saapuneet tänne mukavasti.
Edessä oli vielä pitkä matka.
Vangittuna miljoonien vuosien ajan -
Maan sulaan ytimeen -
ne odottivat ihmettä,
joka vapauttaisi ne.
Nykyään suurin osa Maan vedestä on yhä maan alla.
Joten norsut ovat kehittäneet erityisiä taitoja sen löytämiseksi.
Jopa mutaiset altaat ovat tyhjiä.
Kuiva kausi on muuttunut kuivuudeksi.
Mutta Pulalla on supervoima.
Sen uskomaton kärsä -
on täynnä miljoonia aistireseptoreita,
jotka haistavat veden kilometrien päästä -
ja paikantavat sen lähteet maan alla.
Mutta se pitää kaivaa esiin.
Metsi ei innostu kaivamisesta.
Mutta Bosigo on luonnonlahja.
Metsi sai paikan suoraan tiskiltä.
Nämä siemaukset eivät kestä kauan.
Mutta jos vesi olisi pysynyt jumissa Maan sisällä,
ei olisi juotavaa lainkaan.
Ei olisi norsuja.
Ei elämää ollenkaan.
Kun asteroidit toivat tänne vettä,
ja Maa kulutti sitä,
syvällä planeetan sisällä, se kiinnittyi kiviin kristalleina.
Se pysyi haudattuna miljoonia vuosia -
valtavan magmameren alla.
Kunnes hitaasti mutta varmasti Maa jäähtyi.
Ja sen pinta kovettui paksuksi kuoreksi.
Sitten lopulta sen kiehuva sisus purkautui läpi.
Valtavat tulivuoret -
syöksivät kaasua ja höyryä taivaalle.
Viimeinkin vesimolekyylit olivat vapaita.
Ja muodostivat ensimmäiset pilvet.
Ne kasvoivat miljoonia vuosia -
ja täyttyivät vedellä.
Kunnes lämpötila putosi juuri sopivasti,
jotta ensimmäinen vesipisara -
muodostui ja putosi.
Seuraavaksi tuli vedenpaisumus,
joka kesti tuhansia vuosia.
Lätäköt muuttuivat joiksi.
Järvistä tuli meriä.
Suuret valtameret peittivät Maan pinnan.
Täällä vesi sai aikaan jotain taianomaista.
Ensimmäisen elollisen eliön.
Näistä ensimmäisistä soluista -
syntyi jokainen elävä olento.
Vesi on olennainen osa -
jokaista Maan eliön solua.
Ja tänään -
lauma kantaa yhä muinaista vettä mukanaan.
Se kuljettaa ravinteita ja happea.
Se saa sydämen sykkimään.
Se luo jokaisen henkäyksen.
Elämä kehittyi veden ansiosta.
Siksi yksikään elollinen ei selviä ilman sitä.
Botswanassa kuivuus vain pahenee.
Norsujen maailma on tulessa.
Lauma pääsee pakoon palavaa metsää,
mutta kävelee suoraan uuden uhan eteen.
Tässä kuivuudessa kaikki kärsivät -
janosta ja nälästä.
Pikkunorsut tyydyttävät leijonien janon sekä nälän.
Aikuiset kerääntyvät Metsin ja Bosigon ympärille.
Se riittää pitämään vaaran loitolla.
Mutta leijonat ovat kärsivällisiä olentoja.
Ja lauman on yhä ylitettävä anteeksiantamaton autiomaa -
ennen seuraavaa juomapaikkaa.
Ne tarvitsevat oljenkorren.
Ja Maa antaa sen -
odottamattomissa paikoissa.
Akaasiapuu on toivon kipinä.
Ja turva kaikenlaisille olennoille.
Sen pitkät juuret ulottuvat paljon syvemmälle maahan -
kuin norsu voi kaivaa.
Se vetää vettä oksiinsa -
ja lehtiinsä.
Vesi riittää pitämään ne liikkeellä.
Vesi on erityisen tärkeää Metsin äidille,
joka yhä imettää poikastaan.
Mutta tämä on paljon muutakin kuin paikallinen keidas.
Se on tärkeä osa veden ikuista kiertoa.
Akaasiapuu yhdistää maan ja taivaan.
Se vapauttaa happea ja höyryjä ilmaan.
Se ruokkii pilviä ja mahdollistaa veden matkan ympäri planeettaa.
Siitä lähtien, kun sade ruokki ensimmäisiä versoja -
ja antoi elämän ensimmäiselle puulle -
kasvit ovat tehneet planeetastamme asumiskelpoisen.
Se herätti karun, kivisen maan henkiin.
Mutta universumimme lahjat -
voidaan myös viedä pois.
Kauan sitten -
oli toinen planeetta, joka oli nestemäisen veden peitossa.
MARS 3,5 MILJARDIA VUOTTA SITTEN
Vesimaailma, kuten meidänkin.
Samat voimat, jotka toivat vettä Maahan,
veivät sitä myös Marsiin.
Kun ilmakehä oli paikallaan,
muodostui pilviä.
Alkoi sataa.
Joet virtasivat.
Ja sen pinnalla velloi meri.
Se oli mahdollisuuksien maailma.
Sillä oli mahdollisuus elämälle.
Mutta se ei kestänyt.
Koska lähellä raivosi ydininferno.
Aurinkomme.
Se vapautti virran niin voimakkaita ja kuolettavia korkeaenergisiä hiukkasia,
että ne voivat tuhota planeettoja.
Tämä aurinkotuuli virtaa avaruudessa…
400 kilometriä sekunnissa.
Se repi Marsin ilmakehän läpi -
ja riipi vesimolekyylit irralleen.
Vähitellen -
miljoonien vuosien aikana -
Auringon raivo repi sen suojaavan kerroksen pois.
Kunnes sen meri haihtui -
ja vesi katosi avaruuteen.
Marsista tuli entisen itsensä autio, jäätynyt varjo.
Pölymyrskyjen kuluttama.
Mahdollisuus monimutkaiseen elolliseen elämään oli kadonnut.
Meillekin olisi voinut käydä niin.
Mutta jotenkin Maassa -
vesi ja elämä ovat löytäneet keinon sinnitellä.
Botswanassa -
vettä ei löydy mistään 200 polttavan päivän jälkeen.
Rajut tuulet piiskaavat palaneen maan pölyksi.
Norsujen taistelu ei ole jäänyt huomaamatta.
Päivänvalossa aikuiset voivat yleensä suojella poikasiaan.
Mutta kun yö alkaa,
asiat ovat toisin.
Leijonat ovat kaaoksen ja hämmennyksen mestareita.
Ne valitsevat haavoittuvaisimman kohteen.
Ne toimivat laumassa.
Kunnes ei ole pakopaikkaa.
Ilman koko lauman suojelusta -
leijonat kaatavat saaliinsa.
Kuivuus ja loputon ruoan ja veden etsintä -
on uuvuttanut Bosigon lopullisesti.
Norsut muodostavat syviä tunnesiteitä.
Koko perhe suree Bosigon menetystä.
Lauma kokoontuu lohduttamaan Metsiä,
jolle menetys on kaikista vaikeinta.
Loputon selviytysmistaistelu toistuu joka vuosi.
Kaikkialla Okavangossa,
planeetallamme -
ja sen ulkopuolella.
Mutta tässä selviytymiskamppailussa -
Maata lykästi.
Salainen suojelija suojelee sitä.
Syvällä sisimmässä -
planeetan raju sulatusuuni jauhaa -
synnyttäen voimakkaan magneettikentän,
joka ulottuu planeetan sydämestä -
65 000 kilometrin päähän kohti Aurinkoa.
Elintärkeä voimakenttä, joka puolustaa Maata -
samoilta aurinkotuulilta,
jotka veivät veden Marsista.
Se nujertaa ne ennen kuin ne osuvat ilmakehäämme.
Se suojelee elintärkeää vettämme.
Halaa jokaista pisaraa planeettamme lähellä.
Tämän takia vaaleansininen pisteemme on erilainen kuin muualla.
Paikka, jossa elämä voi kukoistaa.
Se tuo helpotusta norsuille.
Varmistaa, että sateet palaavat joka vuosi.
Kaukaisuudessa myrskypilvet muodostuvat.
Norsut aistivat ukkosen matalan jylinän -
240 kilometrin päässä.
Se viestii, että on aika palata Okavangoon.
Angolan ylängöltä vesi virtaa Botswanan läpi.
Se herättää suiston eloon -
elämän suudelmalla.
Jokainen askel, joka tuo lauman lähemmäs kotia -
on jatkoa paljon suuremmalle kosmiselle matkalle.
Pienistä molekyyleistä, jotka hyppäsivät kyytiin Jupiterin pölyyn,
selviytymään nuoren Maan polttavasta kuumuudesta.
Maan uumenien vangista -
vapaaksi kylvämään elämän siemenet.
Jokaisella vesipisaralla on uskomaton tarina.
Jokainen molekyyli on lenkki katkeamattomassa ketjussa,
joka yltää kymmenien tuhansien vuosien taa.
Ilmassa,
valtamerissä,
kivissä -
ja norsuissa.
Kahdeksan kuukauden ja satojen kilometrien jälkeen -
Metsi ja sen perhe -
saapuvat viimein rehevän suiston vesien luo.
On jo korkea aika juoda -
ja leikkiä.
Ja sitten juoda vähän lisää.
Ja näyttää perheen uusimmalle jäsenelle,
kuinka hommat suistossa hoidetaan.
Metsi ja sen uusi serkku ovat viimeisimpiä,
jotka hyötyvät veden ihmeellisestä saapumisesta planeetalle.
Ne ovat ikuisesti yhteydessä universumiin,
joka antoi planeetallemme tämän taianomaisen ainesosan.
Ja meille kyvyn säilyttää ja vaalia sitä.
Seuraavassa jaksossa tarinamme päättyy voimaan,
joka nivoo yhteen kaiken, mitä olemme yhdessä nähneet.
Kosmoksen suuri kuvanveistäjä,
painovoima.
Se on vetovoima, joka rakensi planeettamme.
Ja me tuomme yhteen kaksi pingviiniä Maan eteläisellä navalla.
Mutta milloin painovoima alkoi vaikuttaa?
Miten se luo järjestystä ja kaaosta?
Ja miksi se tekee planeetastamme täydellisen elämälle -
ja rakkaudelle?
Tekstitys: Eveliina Niemi