Alkonyodik.
A NETFLIX DOKUMENTUMSOROZATA
Ilyenkor fedi fel magát bolygónk és az univerzum kapcsolata.
Egy hullócsillagot.
Egy ősi sziklát az űr mélyéről…
ahogy a földre zuhan.
A belsejében ott rejlenek a világegyetemet felépítő kémiai elemek.
A tengeri teknősök
számtalan generáció óta járják a tengereket,
és gyűjtenek kozmikus elemeket táplálék formájában.
Több száz millió éves tradíció…
hogy minden egyes generáció
ugyanazt a csillagport használja újra,
hogy a következőt létrehozza.
Az ősrobbanásból született
és a csillagokban összeforrt
90 kémiai elem alkotott meg mindent.
Ezek az univerzum teljes élete alatt
folyamatosan megújultak és átalakultak.
Így mára
ugyanezekből az elemekből
minden teknős úgy kezdi az életét…
hogy abban a csillagok életét ismerhetjük fel.
ELEMI
Ausztrália Nagy-korallzátonyán
valami varázslatos dolog történt.
A homok alatt töltött 50 nap után
a kozmosz minden pontjáról származó kémiai elemek életre keltek.
A közönséges levesteknősök új generációját megalkotva ezzel.
A tojások mostanra felélték a tartalék életadó elemeiket.
A kis teknősök most először kóstolnak bele a friss levegőbe.
És ahogy a testvérek kúszva-mászva igyekeznek a víz felé,
még utolsónak…
megszületik egy kis nőstény.
Ha meg akarja érni a felnőttkort,
kémiai elemeket kell gyűjtenie az óceánból.
Veszedelmes út vár rá.
Mindenhonnan veszély leselkedik rá.
De az újszülöttek
nem tudnak nemet mondani az óceán hívószavának.
Egy százas fészekaljból
néha csak egy marad életben.
Néha
egy sem.
De a kockázat ellenére
a kis nőstény tudja,
hogy el kell jutnia a vízig.
Látja, hogy szabad az út…
és belevág.
Ma…
ő járt szerencsével.
Addig abba sem hagyja az úszást, míg messze el nem hagyja a zátonyt.
Most, hogy biztonságban átjutott
a sekély part menti vizeknél összegyűlő ragadozókon
eltűnik a nyílt óceán végtelen kékjében
hogy gyermekkorát atomok fogyasztásával töltse.
Olyan atomokat egyen, melyek eredete a világmindenség kezdetéhez nyúlik vissza.
Akkorra, amikor még maga az univerzum is újszülött volt.
AZ ŐSROBBANÁS
A semmiből tágult szét egy pillanat alatt mindenné.
Az univerzumunk az ősrobbanással született.
Eleinte nem volt más, csak forró, sűrű köd.
Ám ahogy egyre tágult,
a köd hűlni kezdett.
És az elképzelhető legapróbb léptékben
valami megdöbbentő dolog indult el.
A ködből megszülettek az első atomok.
A hidrogénatomok.
A világegyetem legeslegelső eleme.
Az óceánban
a fiatal teknősök most erre vadásznak,
ahogy a kékségből kiemelkedve elkezdik a zátony sekély vizeit fürkészni.
Ő itt Stella.
Az egyik szerencsés, aki elérte a partot, majd az óceánt.
A születési súlyát máris 2000-szer meghaladta,
de még mindig gyorsan nő.
Tápláléka a nyílt óceánban sodródó élőlények.
És egy elemből minden másiknál többet gyűjtött be.
A hidrogénből.
Ez táplálékának több, mint felét teszi ki.
Ez a leggyakoribb elem, ami az összes élőlényben megtalálható.
A halaktól
a gerincteleneken át
a tengerirózsákig és a korallig.
Az univerzum hajnalán keletkezett hidrogénatomok
csillagról bolygóra
bolygóról állatra
és zsákmányról ragadozóra öröklődtek.
Stellának ez azt jelenti,
hogy a zátony körüli víz tele van veszéllyel.
Az egyazon atomokra éhező tigriscápák
tengeri teknősökre vadásznak egész felnőttkorukban.
Stella fő védelme a megbízható páncélja,
aminek csontját kalcium és foszfor erősíti.
Ezek az elemek egy másik fontos pillanatra datálhatók
univerzumunk életében.
13,5 MILLIÁRD ÉVVEL EZELŐTT
Az ősrobbanás utáni első 300 millió évben
nem voltak bolygók, se csillagok.
Az univerzum ezen korszaka sötétbe borult.
A homályba bújva
hidrogénből álló gáznyúlványok szelték át a kozmoszt.
Majd elképesztő módon,
ahogy a gravitáció összesűrítette őket…
megszülettek az első csillagok.
Eljött a kozmikus hajnal.
A pillanat, amikor a fény felviláglott.
És ezeknek a csillagoknak a mélyén…
hihetetlen folyamat vette kezdetét.
A hőmérséklet és a nyomás olyan méreteket öltött,
hogy új elemek születtek.
A hidrogénatomok egymásnak feszüléséből megszületett a hélium.
Az összeolvadással energia szabadult fel.
Ez egy láncreakciót indított be, melyből egyre nehezebb elemek keletkeztek.
Beleértve az élethez szükségeseket is.
Három héliumatomból lett az első szénatom.
Az elem, amely minden élet alapja.
A szén és a hélium létrehozta az oxigént.
A levegőt, amit belélegzünk.
Az oxigénatomok egyesüléséből létrejött a foszfor,
majd a szilícium és a kalcium.
Az élőlényeket felépítő elemek
a legeslegelső csillagok magjában születtek.
Stella számára
néhány elem olyan fontos,
hogy nagy távokat is hajlandó megtenni értük.
A TORRES-SZOROS
OTTHONRÓL 300 KILOMÉTERRE
A meleg, sekély víz Ausztrália és Pápua Új-Guinea között
a vibráló tengerifüvek paradicsoma.
Az óceánok legelője.
Stella egészen idáig utazott
a bennük rejlő csodás alkotóelemekért.
A tengerifű a növekedése során elnyeli azokat az elemeket,
melyek a világűrből lejutottak a tengerfenékig.
A kalciumban és foszforban gazdag, zsendülő szálak
Stellát pontosan a keresett ásványokkal látják el,
hogy felépíthesse és megőrizhesse védelmező páncélját,
hogy jól bírja az előtte álló próbákat.
Stella a kamasz éveit azzal tölti, hogy az óceánban
a csillagokban született atomok után kutat.
A felnőttkor felé vezető útja…
párhuzamos az univerzumunk történetével.
Hiszen hárommilliárd évvel az ősrobbanás után…
a világegyetem is nagykorú lett.
A csillagok kialakulásának elképesztően aktív korszakába lépett.
10,8 MILLIÁRD ÉVVEL EZELŐTT
Ahogy a csillagok növekedtek, hatalmas galaxisokká álltak össze.
Mint a mi Tejútrendszerünk.
És ezekben a galaxisokban
az egyes csillagok által termelt elemek
átalakultak
bolygókká
és holdakká.
Több milliárd év alatt
a kémiai elemekből kialakult
a Föld, ahogy ma ismerjük.
OTTHONRÓL 2000 KILOMÉTERRE
Stella immáron teljesen felnőtt.
Több mint egy méter hosszú.
Vastag páncélját zöld alga borítja.
Ez ideális álca a korallzátonyok között.
Mostanra eggyé vált az óceánnal.
A csillagok atomjai
tökéletesen alkalmazkodtak a tengeri élethez.
Csak egy példa a földi élőlények sorából,
melyeket az univerzum kitűnően megformált.
Stella ezennel készen áll élete következő szakaszára.
Nemsokára ő maga is anya lesz.
A testében
egy fészekaljnyi tojást hordoz.
Ez az első alkalom, amelyet még számos ilyen követ.
Ez az ő saját drága csillagporszállítmánya.
Az atomok
zátonyszerte új életté állnak össze.
Ezzel a föld egyik leggazdagabb ökoszisztémáját hozzák létre.
Viszont a mi bolygónk…
egy kivétel.
A Naprendszer más részein
ugyanezek az elemek
az élethez sokkal alkalmatlanabb világokat hoztak létre.
A Naphoz legközelebb keringő Merkúr
egy szénben gazdag bolygó.
Ám az élet teremtése helyett…
430 CELSIUS-FOK
a szén belesült a kéregbe
ezen egy nap perzselte világon.
NEPTUNUSZ
Eközben a Naprendszer másik végén
a Neptunusz fagyos éghajlata miatt
a szén és a hidrogén metánfelhőkké alakult.
–214 CELSIUS-FOK
Ez a fojtogató gáz adja a bolygó ragyogó kékségét.
Sőt, még a Marson is,
a bolygón, mely ugyanolyan elemekből épül fel,
az oxigénben gazdag légkör hiánya miatt
a komplex létformák itt nem maradhatnának életben.
Csak a Földön felelnek meg éppen a feltételek.
Viszont az elemekért
még itt is erős a verseny.
És a veszély…
sosincs messze.
Stella, szerencséjére, a bújócska nagymestere lett.
Az ideiglenes biztonságban
Stella élete legnagyobb kihívásával néz szembe.
Vissza kell térnie a Nagy-korallzátonyhoz,
a szigetre, ahol született,
hogy a homokba lerakja a saját tojásait.
Viszont egész életét az óceán bejárásával töltötte,
így a szigettől 2000 kilométerre került.
Az, ahogyan Stella hazanavigál, a természeti világ egyik csodája.
A föld mélyén
bolygónk magja egy mágneses teret hoz létre,
mely a felületén minden pontot egy egyedi mágneses jellel lát el.
Mikor a tojásából kikelt, a szigete jele beleégett Stella agyába.
Ahhoz, hogy visszataláljon,
egy újabb kémiai elemre lesz szüksége.
Arra, amely összeköti őt a bolygó magjával.
Egy olyan elemre,
amely csak a csillagok halálakor keletkezik.
A galaxis egy közeli részén
két és fél millió évvel ezelőtt
egy gigantikus csillag magjában drámai változás ment végbe.
Egész életében a magfúzió táplálta.
A felszabaduló energia
egyre nehezebb elemeket hozott létre.
Mígnem a mag olyan forró lett, hogy abban elkezdett megjelenni
a vas.
Ez fundamentális változást idézett elő.
A vasképződéssel ugyanis az energia nem felszabadul…
hanem fogy.
Ahogy a fémből egyre több termelődött,
úgy terjedt szét a magban, mint egy betegség.
És felfalta a csillag melegét.
Lefojtotta.
Végül nem maradt hőforrás, mi táplálja.
Ettől a pillanattól
a csillagot elérte a végzete.
Ezzel létrejött egy tízmilliárd Nap fényével felragyogó robbanás,
avagy szupernóva,
mely vasban gazdag port lövellt szét szerte a galaxisba.
Egészen a mi bolygónkig.
A Föld légkörébe
még ma is több száz tonna csillagpor lép be mindennap.
Ennek egy része a Naprendszer kialakulásából maradt.
Egy részét egy-egy távoli szupernóva juttatta ide.
Mint közvetlen kapcsot bolygónk és a csillagok között.
Az ebben a porban rejlő vas az,
ami segíti Stellát tájékozódásban.
Mert az agya mélyén…
egyes speciális sejtek feltehetően magnetitkristályokat tartalmaznak.
Vasban gazdag ásványt, mely a föld mágneses teréhez igazodik.
Ez az iránytű
mutatja neki a helyes irányt.
Stella ennek segítségével képes megtalálni a haza vezető út egyedi mágneses jelét.
Így egy szupernóvában kovácsolt elem az,
ami a jellegtelen óceán sok száz kilométerén át hazavezeti.
Vissza a szigetre
ahol ő is született.
Ám más élőlények is rendelkeznek mágneses navigációs rendszerrel.
Például a tigriscápa.
És ő is ugyanehhez a szigethez tart.
Mert néhány hónapig minden évben
nőstény teknősök ezrei vándorolnak ide, hogy lerakják tojásaikat.
Ez a közönséges levesteknősök világszerte legnagyobb gyülekezőhelye.
A partra érkezésük
az etetés kezdetét jelenti.
Stellának ki kell várnia a megfelelő pillanatot,
hogy elindulhasson,
és elkerülje a rohamot.
A veszély elmúltával…
végre kiúszhat a partra.
A regénybe illő utazás után
Stella kilép a homokra,
melyen még újszülöttként járt.
Az egész élete alatt összegyűjtött elemeket
most a homok biztonságára bízza.
Stella ezzel beteljesítette küldetését, és visszatérhet az óceánba,
hogy újra elkezdhesse gyűjteni a csillagport.
Az ő életciklusában
az összes közül a legnagyobb ciklus tükröződik.
A csillagok élete és halála.
Hiszen a galaxis egy távoli pontján
számtalan szupernóva hamvaiból
AZ ORION-KÖD NAPJAINKBAN
egy hatalmas csillagköd formálódott.
Ez a csillagporfelhő több tíz fényév széles.
A mélyén olyan helyek lapulnak, ahol most alakul ki
a csillagok következő generációja.
Más néven a proplidok.
Hatalmas kozmikus tojások.
Mindegyik nagyobb, mint a Naprendszerünk.
Az ionizált gázból álló héjaikban
a gravitációs erő összehúzza a csillagport.
És a Stella tojásaiban lévő csillagpor
szintén elkezd formálódni.
Az összegyűjtött elemek
lassan átalakulnak
valamivé, ami kezd egy apró élőlényre hasonlítani.
Ezalatt a proplidban
az olyan gázok, mint a hidrogén és a hélium,
lesznek az embrionális csillag tápanyagai.
És ami egyszer embrió volt,
abból egy apró teknős lett.
Páncéllal, úszólábbal és csőrszerű szájjal.
A jól ismert elemek
egy tengeri élőlény alakjában.
A proplidban
az új csillag fejlődése lassan szintén a végéhez közelít.
Az előző generáció hamvaiból újjászületve
a fényében megjelenik a körülötte növekedő bolygócsalád.
Új világok.
Sőt, talán új lehetőség az életre.
A homok alatt pedig
ugyanez a csillagpor
csillagok és teknősök számtalan generációján keresztül
egy újabb utazásba kezd.
Minden egyes új élet
közvetlenül összefügg az univerzum eredetével.
Minden új történet az előző végénél kezdődik.
Ahogy az univerzum története is folytatódik
a föld legértékesebb erőforrásával…
a vízzel.
És egy elefántcsalád veszélyes küldetésével, hogy rátaláljon.
Az ő útjuk legalább olyan rendkívüli,
mint a víz útja a világűrön át a mi bolygónkig.
De miért a Föld az egyetlen bolygó a Naprendszerben,
melynek felületét folyékony víz borítja?
És miért olyan fontos ez az élethez?
A feliratot fordította: Hornyák Levente