‎Nordul îndepărtat al planetei
‎e un ținut al extremelor.
‎Când se instalează iarna…
‎vânturile arctice ‎scad drastic temperaturile.
‎Până și rezistentul urs brun de Alaska ‎trebuie să se adăpostească.
‎Incapabili să reziste la gerul extrem,
‎sunt obligați să înceapă ‎o călătorie extraordinară.
‎Înclinația planetei aruncă Polul Nord ‎în frig și în întuneric…
‎iar urșii încep să urce în munți…
‎să se adăpostească ‎în peșteri sau în bârloguri
‎săpate pe versanții abrupți.
‎La sute de metri altitudine.
‎Urșii de la extremitățile Terrei
‎luptă cu provocările incredibile ‎lansate de fiecare anotimp.
‎Pentru asta,
‎ei se bazează ‎pe o legătură specială cu Universul,
‎căci în biologia fiecărui exemplar ‎e înscris
‎fiecare moment important
‎din istoria de 4,5 miliarde de ani ‎a planetei.
‎Evenimente distructive ‎de o forță inimaginabilă,
‎care au creat ‎o lume unică în acest Univers.
‎UNIVERSUL CUNOSCUT
‎SUCCESIUNEA ANOTIMPURILOR
‎Ea e Luna, o ursoaică de șase ani.
‎Odată ajunsă în bârlog, la adăpost…
‎va rămâne aici preț de șase luni.
‎E un loc comod,
‎în care poate hiberna pe perioada iernii.
‎PRIMA ZI DE HIBERNARE
‎Zilele se tot scurtează…
‎iar corpul ei se sincronizează ‎cu ritmul planetei.
‎Ritmul cardiac se reduce…
‎la numai opt bătăi pe minut.
‎Și, liniștindu-se…
‎temperatura ei corporală scade.
‎Și se adâncește ‎într-un somn profund, plin de vise.
‎Trainica relație dintre urs și Univers…
‎o silește să-și petreacă ‎lunile grele de iarnă în subteran…
‎fără a avea habar ‎de lunga călătorie care o așteaptă.
‎Pentru că, în afara bârlogului…
‎Pământul e în mișcare.
‎ZIUA 1
‎Zi de zi, planeta efectuează ‎o rotație completă în jurul propriei axe.
‎ZIUA A DOUA
‎ZIUA A TREIA
‎ZIUA A PATRA
‎ZIUA A CINCEA
‎Lună de lună, ‎Luna încheie o revoluție în jurul Terrei.
‎Cu trecerea lunilor,
‎Pământul și Luna orbitează ‎în jurul Soarelui.
‎În timpul somnului ei,
‎Luna va parcurge ‎470 de milioane de kilometri.
‎MARTIE
‎O călătorie cosmică fantastică,
‎pe o jumătate de orbită solară.
‎Iar anul acesta
‎are noi tovarăși de călătorie.
‎122 DE ZILE DE HIBERNARE
‎Între reprizele de somn,
‎Luna a adus pe lume…
‎doi ursuleți.
‎Puii vor mânca și vor dormi ‎în bârlog până la primăvară.
‎Dar încă două guri de hrănit
‎lasă urme în trupul Lunei.
‎Țesutul adipos subcutanat ‎e tot mai subțire‎,
‎depozitele ei de energie ‎fiind consumate de lactație.
‎154 DE ZILE DE HIBERNARE
‎După cinci luni în subteran,
‎Luna a pierdut deja ‎peste un sfert din greutatea corporală.
‎Temperaturile exterioare ‎sunt încă negative…
‎dar Luna are nevoie de primăvară,
‎ca să-și poată hrăni ‎în continuare puii nou-născuți.
‎Din fericire,
‎Pământul are o ciudățenie.
‎E înclinat pe o parte.
‎23 DE GRADE ÎNCLINAȚIE
‎Așadar, mișcându-se prin spațiu,
‎în diferite perioade ale anului
‎diferite părți ale planetei ‎sunt înclinate spre Soare,
‎aducând succesiunea anotimpurilor.
‎Prin urmare, în Alaska
‎se întâmplă ceva remarcabil.
‎Cu fiecare zi care trece,
‎soarele urcă tot mai sus pe cer.
‎Razele sale dătătoare de căldură ‎transformă peisajul…
‎exact când Luna ‎și puii ei au mai mare nevoie.
‎Terminațiile nervoase din pielea ei ‎detectează căldura soarelui.
‎Odată cu creșterea zilelor…
‎celule specializate din ochiul ei
‎simt creșterea infimă ‎a intensității luminoase.
‎Aceste mesaje secrete,
‎venite direct de la steaua noastră…
‎îi spun Lunei ‎că e timpul să iasă din hibernare.
‎Ele vestesc schimbarea lentă ‎a anotimpurilor Terrei.
‎Dar, în sistemul solar,
‎anotimpurile cunoscute de noi
‎nu sunt nicicum ceva firesc.
‎Vecina noastră cea mai apropiată, Venus…
‎e mult mai aproape de Soare
‎și mult mai fierbinte decât Pământul.
‎Și, pentru că axa ei nu e înclinată,
‎e lipsită, practic, de anotimpuri.
‎Temperaturile rămân incandescente ‎tot anul.
‎Mai departe,
‎dincolo de Pământ…
‎e Marte.
‎Orbita ei face ca distanța până la Soare
‎să varieze enorm pe parcursul anului.
‎Astfel, anotimpurile marțiene
‎au variații mult mai mari ‎decât cele terestre.
‎În timpul iernii, peste un sfert ‎din atmosfera planetei îngheață.
‎În timpul verii,
‎când Marte e mai aproape de Soare,
‎căldura dă naștere unor furtuni de praf
‎atât de puternice, ‎încât pot învălui întreaga planetă.
‎Dar, dincolo de Marte…
‎de Jupiter…
‎și de Saturn…
‎la trei miliarde de kilometri de Soare,
‎Uranus are cele mai aprige anotimpuri ‎din sistemul solar.
‎Planeta aceasta se rotește pe o parte.
‎Pe orbita ei, ‎fața cu vară e îndreptată spre Soare…
‎iar cea cu iarnă nu va vedea ‎lumina zilei timp de 42 de ani.
‎Numai Pământul are anotimpuri
‎care, chiar și la extremitățile planetei,
‎îi oferă vieții șansa de a înflori.
‎Odată cu venirea primăverii,
‎familia Lunei a ieșit din vizuină.
‎Puii se pot bucura ‎de primele lor clipe la soare.
‎Dar succesiunea anotimpurilor ‎îi lansează într-o călătorie dificilă.
‎Pentru a găsi hrană,
‎Luna trebuie să-i ducă la șes,
‎dincolo de munte.
‎E o ascensiune grea pentru micuți…
‎care vor înfrunta sute de metri ‎de gheață și de stânci.
‎Odată trecuți de creastă, ‎partea grea a călătoriei s-a încheiat.
‎Dar supraviețuirea e departe ‎de a fi garantată.
‎Pentru a supraviețui tot anul,
‎familia se va axa ‎pe modul în care Luna înțelege instinctiv
‎anotimpurile viitoare.
‎Fiecare…
‎e rezultatul călătoriei Pământului ‎prin spațiu.
‎O călătorie începută…
‎înainte de existența Terrei.
‎SISTEMUL SOLAR, ACUM 4,6 MILIARDE DE ANI
‎Când sistemul nostru solar ‎nu era decât un morman de cenușă.
‎Fără Soare, fără planete și fără sateliți.
‎Doar un nor uriaș de gaz și de praf.
‎Apoi, într-un sistem solar îndepărtat…
‎a explodat o stea.
‎O supernovă, care a propagat ‎o undă de șoc în galaxie.
‎Impactul cu unda de șoc ‎determină restrângerea norului.
‎Acesta începe să se rotească.
‎Învârtindu-se tot mai repede,
‎norul se aplatizează și devine discoidal.
‎Un vârtej de gaz și de piatră.
‎În centru, sub presiunea enormă…
‎se naște Soarele.
‎La o oarecare distanță, ‎rocile se ciocnesc unele de altele…
‎și planeta noastră începe să crească.
‎Până când, după 20 de milioane de ani,
‎Pământul era complet format.
‎Se rotea încă în jurul Soarelui, ‎precum norul din care provenea,
‎încheind o orbită o dată la 365 de zile.
‎De aici provine anul terestru.
‎Dar, în acest moment din povestea Terrei,
‎e un an fără anotimpuri.
‎Căci haosul care le-a creat…
‎nu s-a produs încă.
‎În Alaska, dinamismul primăverii
‎a fost înlocuit de zilele leneșe de vară.
‎Puii au acum cinci luni.
‎Și încă învață…
‎cum să fie urși.
‎Crescând atât de repede,
‎puii sunt veșnic flămânzi.
‎Deși ar putea părea idilică…
‎vara e un anotimp al dificultăților ‎în Alaska.
‎Neavând o hrană consistentă ‎pe aceste pajiști,
‎urșii se mulțumesc cu iarbă.
‎Deci puii încă depind de laptele matern
‎pentru hrana lor zilnică.
‎Dar Luna n-a mâncat cum trebuie ‎dinainte de a intra în hibernare,
‎așa că rezervele sunt pe sfârșite.
‎Dar în apropiere, în spațiu,
‎sosesc ajutoare.
‎Căci, în prezent, planeta noastră ‎are un tovarăș nedespărțit.
‎Luna.
‎Blocat pe o orbită circumterestră
‎e cel mai apropiat vecin celest.
‎Cel mai mare și mai luminos obiect ‎de pe cerul nopții.
‎Și, fiindcă Luna e foarte mare ‎și foarte aproape…
‎ea exercită ‎o atracție gravitațională puternică.
‎Suficient de puternică ‎pentru a ne influența direct lumea.
‎Ea ridică oceanele ‎de pe suprafața planetei…
‎dând naștere mareelor oceanice.
‎Și în zilele ‎cu lună plină și cu lună nouă,
‎refluxul de vară ‎scoate la iveală un peisaj nou.
‎Terenurile mâloase ajung ‎la sute de metri de țărm…
‎asigurând accesul urșilor flămânzi ‎la comorile îngropate.
‎La momentul oportun pentru Luna ‎și tânăra ei familie.
‎Dar găsirea comorilor din mâl ‎e o sarcină pentru adulți.
‎Simțul olfactiv al Lunei ‎e de 2.000 de ori mai bun decât al nostru…
‎fiind perfect ‎pentru detectarea deliciilor.
‎Scoici albe.
‎Le desparte cu atâta pricepere,
‎încât consumă cam una pe minut.
‎Scoicile sunt un supliment binevenit ‎la dieta ei de vară.
‎Energie vitală transmisibilă puilor ei.
‎Aceste daruri oferite de Lună
‎o vor ajuta ‎să-și întrețină familia peste vară.
‎Dar relația ursului cu Luna…
‎e una mult mai profundă.
‎Căci anotimpurile terestre au apărut ‎când s-a format Luna.
‎SISTEMUL SOLAR, ACUM 4,4 MILIARDE DE ANI
‎La scurt timp după formare, ‎planeta noastră s-a ales cu un însoțitor.
‎Dar nu era Luna.
‎Era o altă planetă, ‎formată pe orbita Pământului.
‎O soră pe nume Theia.
‎Era cam cât Marte.
‎O minge uriașă de piatră și de magmă.
‎În copilăria lor,
‎Pământul și Theia au trăit în armonie.
‎Până când perturbările gravitaționale ‎din tânărul sistem solar…
‎au pus cele două planete ‎pe un curs de coliziune.
‎În acest moment,
‎însuși viitorul Pământului ‎e sub semnul întrebării.
‎Theia e dezmembrată.
‎Impactul topește ambele lumi.
‎Preț de o clipă, în timpul cosmic…
‎planeta noastră a avut doi sateliți.
‎Dar unul a căzut pradă gravitației ‎și a fost mistuit de Terra.
‎A rămas doar Luna pe care o cunoaștem azi.
‎Iar ciocnirea ne-a transformat planeta ‎pentru totdeauna.
‎23 DE GRADE ÎNCLINAȚIE
‎Impactul a făcut-o să se aplece,
‎azi rotindu-se sub o înclinație ‎de 23 de grade.
‎Așadar, avansând pe orbită,
‎întâi o emisferă,
‎iar apoi și cealaltă ‎e înclinată spre Soare…
‎astfel luând naștere ‎anotimpurile terestre.
‎Vara se apropie de sfârșit,
‎iar nopțile tot mai lungi prevestesc
‎sosirea iminentă ‎a unei alte ierni geroase de Alaska.
‎Puii au acum șapte luni.
‎Și Luna știe că, pentru a supraviețui ‎lungului somn iernatic,
‎au nevoie de rezerve serioase de grăsimi.
‎Dar Luna le reamintește negreșit…
‎că sosesc ajutoare.
‎La o mie de kilometri de coasta Alaskăi,
‎o altă creatură e receptivă ‎la schimbările terestre de anotimp.
‎Somonul roșu.
‎După ce au rătăcit doi ani prin Pacific,
‎au ajuns la maturitate.
‎Iar acum, ziua tot mai scurtă
‎declanșează fluxuri hormonale ‎în sistemul lor sangvin.
‎Semnale chimice ‎care le schimbă comportamentul.
‎Îi cheamă să se reproducă ‎în râurile în care s-au născut.
‎Luna e extenuată și flămândă,
‎dar tot își duce puii pe malul râului.
‎Pentru că simte ‎că se va întâmpla ceva magic.
‎Astăzi, ceasul precis al anotimpurilor
‎le va oferi urșilor ‎salvarea mult așteptată.
‎Pământul a atins o poziție esențială ‎în călătoria sa în jurul Soarelui.
‎Iar acum, Luna provoacă fluxul…
‎oferind ultimul impuls necesar ‎aducerii somonului în râuri.
‎În sfârșit, puii gustă ‎pentru prima dată somon.
‎Deși un singur pește ‎nu le va ajunge toată iarna,
‎e prima masă adevărată ‎pentru pui în aproape opt luni de viață.
‎Sosirea primului somon ‎e o ușurare pentru Luna.
‎Căci experiența a învățat-o
‎că în curând va găsi ‎hrană din belșug în amonte.
‎Zilele se scurtează vertiginos
‎și aceiași hormoni ‎care au declanșat călătoria somonului
‎îi transformă acum complet.
‎Capetele lor iau altă formă.
‎Corpurile li se înroșesc.
‎Cu milioanele,
‎pornesc în amonte, ‎spre zona de reproducere.
‎Și ultimul fragment din povestea urșilor ‎se scrie sub ochii noștri.
‎O poveste de o vârstă cu planeta.
‎Formarea Pământului…
‎ciocnirea care a creat Luna…
‎și relația unică a planetei ‎cu satelitul și cu steaua ei…
‎au creat, combinate, ‎o lume unică în Univers.
‎O planetă locuibilă.
‎Singurul loc cunoscut ‎propice apariției vieții.
‎Iar pentru Luna,
‎4,5 miliarde de ani de istorie cosmică
‎sunt concentrați în acest moment.
‎Întâlnirea anuală dintre somon și urs.
‎Și șansa prețioasă
‎de a-și hrăni familia.
‎Luna și puii au acum cele necesare ‎pentru a supraviețui la iarnă.
‎Deși viitorul lor ‎pe planeta noastră în schimbare e incert,
‎anul acesta, cel puțin, ‎somonul îi va hrăni…
‎în timp ce planeta își urmează ‎eternul curs în jurul Soarelui.
‎Data viitoare, în povestea Universului…
‎Hoinarul oceanelor, ‎al cărui ciclu de viață ne arată
‎cum a fost făcut totul în Univers.
‎Căci în fiecare ou de țestoasă ‎sunt atomi de la Big Bang…
‎modificați de stele care s-au stins.
‎Dar cum sunt create stelele și planetele?
‎Și cum se transformă ‎aceleași ingrediente în vietăți?
‎Subtitrarea: Gabi Nițu