ЛОАНГО, ГАБОН
У лісі вже ранок.
Зграї шимпанзе
час вилазити з ліжка
й продовжувати день.
Але коли спиш у гнізді на висоті 40 метрів,
це може бути непросто.
Безліч поколінь як по нотах відтворювало
цей ранковий ритуал.
Ритм, зумовлений однією з найзагадковіших властивостей Всесвіту.
Часом.
Для однієї самки шимпанзе час відіграє надзвичайно важливу роль.
Селест за 30,
і в її організмі цокає годинник.
Його було запущено 13,8 мільярда років тому.
Після «великого вибуху» виникли атоми…
та енергія,
які подорожували через величезні простори космосу.
Тепер ці складники
з’єднуються…
щоб створити нове життя.
В утробі Селест утворюється крихітне шимпанзе.
Мине ще 150 днів, перш ніж це маля з’явиться на світ.
На це потрібно стільки часу.
Час потрібен для появи
будь-чого в нашому Всесвіті.
Від наймолодшого шимпанзе…
до найстарішої чорної діри.
Але як з’явився час?
Чи він однаковий для всього?
Чи припинить колись цокати годинник Всесвіту?
КОСМІЧНИЙ ГОДИННИК
Шимпанзе починають день майже так само, як і ми.
Зі сніданку.
Він дуже важливий, коли маєш їсти за двох.
Селест уже досвідчена мама.
Її первісток Аполло — домінантний самець зграї.
Уранці він може бути дещо повільним.
Усі ці шимпанзе різного віку.
У кожного своя індивідуальність.
Але всіх їх об’єднує рутина.
Їхнє життя синхронізоване з плином часу.
Ми його не бачимо.
І не чуємо.
Ніяк на нього не впливаємо.
І все ж кожне серцебиття, кожен вибір,
дія або бездіяльність —
це наслідок безперервного плину часу.
Буває, він тягнеться чи пролітає.
Але ніколи не повертає назад.
Зорі й планети формуються, старіють і помирають.
Їм на зміну приходять нові зірки.
А в рідкісних випадках
у результаті народжуються найзагадковіші об’єкти Всесвіту.
Чорні діри.
Час — це космічний режисер.
Ніщо не вислизає з його рук.
У нас є прилади, які відстежують і вимірюють час, чого не скажеш…
про шимпанзе.
Селест і її сім’я орієнтуються по сонцю.
По тому, як воно підіймається й рухається дугою в небі.
А з ним ворушаться…
й вони.
Шимпанзе рідко сплять в одному гнізді двічі.
Щоранку вони вирушають на пошуки свіжих фруктів.
Подорожують з однієї частини своєї території на іншу.
А зараз найстигліші плоди…
ростуть по той бік відкритої рівнини.
Аполло й найсильніші тварини зграї йдуть першими,
щоб переконатися, що це безпечно для інших.
У полі
вони беззахисні перед хижаками, шимпанзе з ворожих зграй
і спекою від сонця.
Мають рухатися швидко.
Час спливає.
Рух сонця в небі
визначає основну одиницю часу шимпанзе.
Це період від світанку до заходу сонця й знову до світанку.
Доба.
Хоча насправді доба зовсім не одиниця часу.
Це міра руху.
Коли наша планета обертається навколо своєї осі,
ліс рухається в космосі зі швидкістю 1600 км/год.
Щоб Земля зробила один повний поворот, потрібна доба.
Тому рутина шимпанзе розрахована на 24 години.
Дванадцять удень і дванадцять уночі.
А тоді вона повторюється знову.
Земля постійно обертається, задаючи основний ритм.
І це годинник, якому довіряють шимпанзе.
Та хоч ми й сприймаємо цей цикл як належне…
він не універсальний.
На інших планетах
доба триває не 24 години.
Найближче до Сонця…
знаходиться Меркурій.
Якщо порівнювати із Землею, він рухається як черепаха.
ДОБА ТРИВАЄ 1408 ГОДИН
Сусідня планета Венера крутиться ще повільніше.
Вона робить оберт навколо своєї осі довше,
ніж навколо Сонця.
Через що доба на Венері довша за рік.
На кожній планеті тривалість доби унікальна.
НА МАРСІ — 25 ГОДИН
НА САТУРНІ — 11 ГОДИН
НА НЕПТУНІ — 17 ГОДИН
Це стосується й планет, які далеко за межами Сонячної системи.
За 63 світлових роки від нас
навколо молодої зорі
обертається Бета Живописця b.
Вона крутиться дуже швидко.
Так, що випирає з боків.
З усіх відомих світів цей обертається найшвидше.
Тут доба триває лише вісім годин.
Кожна планета Всесвіту обертається зі своєю швидкістю.
Їх мільярди.
І всі мають власний годинник
з унікальним ритмом.
Проте всі вони рухаються вперед
по космічній часовій лінії Всесвіту.
А на Землі
сонце вже майже в зеніті,
і шимпанзе точно знають, котра година.
Обідня.
Вони дуже вчасно перейшли через савану.
Зірвали джекпот.
Ці солодкі ягоди африканського виноградного дерева
тримаються лише кілька тижнів.
Рідкісний сезонний подарунок від лісу…
де середина дня дуже насичена.
Тварини всіх розмірів зайняті своїми щоденними справами.
І для кожної час тече по-різному.
Для маленьких істот, існування яких коротке й насичене…
обідня пора може здатися цілим життям.
Для тварин, що живуть довше й у повільнішому темпі,
година пролітає за мить.
Але незалежно від ритму життя —
швидкісного чи вповільненого —
усі мешканці лісу мають пристосовуватися до однакової 24-годинної доби.
Земля обертається…
і одна доба змінює іншу,
диктуючи життя кожному шимпанзе.
Особливо одному з них.
На 15-му тижні
тіло дитинчати може повністю поміститися в руці матері.
Щоб воно повністю сформувалося, має відбутися
ряд подій, кожна в конкретний час.
Протягом наступних 130 днів
критичні кожна хвилина й наносекунда.
Ріст і поділ нових клітин
точно розрахований та відбувається надзвичайно стрімко.
Просто зараз
клітини мозку множаться зі швидкістю приблизно 15 мільйонів на годину.
З перших моментів усі ми
маємо тісний біологічний зв’язок із часом.
Коли сонце ховається за горизонтом…
шимпанзе інстинктивно перемикаються.
На вечірній режим.
Усій зграї подається сигнал гніздуватися.
Пора шукати безпечне місце для ночівлі.
Постіль має бути м’якою, але міцною.
Не завадить, якщо ще й смакуватиме.
Шимпанзе проживають кожну частину дня в лісі
відповідно до того, де на небі розташоване сонце.
Однак це відчуття часу в них вроджене,
бо вони мають внутрішній механізм.
Біологічний годинник у мозку.
Пучки нейронів працюють за принципом маятника.
Їх контролюють гени, що вмикаються та вимикаються.
Цикл повторюється кожні 24 години.
Ці часові гени створюють у тілі циркадний ритм:
інтенсивність біологічних процесів коливається
відповідно до положення планети.
Це впливає на гормони…
серцебиття
та рівень енергії.
Просто зараз годинники в тілах шимпанзе повідомляють,
що час засинати.
Хоча так не у всіх.
Мозок дитинчати Селест іще формується.
Воно не має власного годинника,
тому синхронізується, покладаючись на гормони матері.
Та маля не завжди отримує цю інформацію.
На щастя для Селест,
воно має рости,
тому врешті засинає.
Поки шимпанзе лягають спати високо в кронах дерев…
прокидаються інші лісові мешканці.
Біологічні годинники цокають
у клітинах усіх рослин і тварин у лісі.
Часові гени з’явилися два з половиною мільярди років тому
в перших клітинах організмів.
Істоти, які відчували зміну світла й темряви, мали перевагу.
У міру розвитку
організми синхронізувалися з рухом Землі.
Тому тепер ці годинники
є майже у всіх істот на Землі.
Одні віддають перевагу дню, інші — ночі…
але в цілому вони всі крутяться в одному танці.
Завдяки клітинним годинникам,
які відраховують час синхронно з обертом Землі.
У лісі стає спогадом учорашній день…
і починається новий.
Інший цикл.
Однак годинник жодної тварини неможливо перезапустити по-справжньому.
Щоб зрозуміти чому, достатньо роззирнутися: у лісі купа тонких підказок.
Сьогодні все не так, як було вчора.
Візьмімо хоча б Аполло.
Схоже, він устав не з тієї ноги.
Коли він у поганому настрої…
решта зграї намагається не висовуватися.
Та скоро він знайде, на кому зігнати злість.
Кілька молодших шимпанзе знайшли для сніданку мед.
Вони забули покликати Аполло.
Швидко дізнаєшся, що не треба злити домінантного самця.
Цього він сильно вкусив.
На щастя, це не дуже серйозно.
Трохи догляду, і рана загоїться.
Але від ран залишаються шрами.
Ці викарбувані на тілах шимпанзе
сліди минулого відкривають універсальну правду про час.
Він має напрямок.
Не можна повернутися в минуле.
Ми рухаємося лише вперед, у майбутнє.
Це стріла часу,
яка лишає шрами на всьому,
що є на Землі
та за її межами.
На Місяці є «бойові шрами», які розповідають про давні події.
Як і на планетах.
МЕРКУРІЙ
Їх поверхні свідчать про періоди бомбардування астероїдами та кометами.
МАРС
Та, мабуть, найразючішим ударним кратером Сонячної системи
може похизуватися місяць Сатурну.
Мімас.
Діаметр кратера Гершель — 130 кілометрів.
Те, що лишило цей величезний шрам…
мало не розбило супутник на шматки.
Мімас може про це розповісти.
Але такі події незворотні.
Ось що відрізняє минуле від теперішнього.
Ударні кратери — це мітки часу,
які позначають унікальну мить в історії.
21 ТИСЯЧА РОКІВ
США
Неможливо повернутися в момент їх утворення.
50 ТИСЯЧ РОКІВ
Але можна зібрати сліди минулих подій воєдино
й описати те, що було.
142 МІЛЬЙОНИ РОКІВ
До кратерів.
До планет.
До зір.
Те, що було до появи часу.
13.8 МІЛЬЯРДА РОКІВ
Всесвіт мав початок.
Стався дуже великий вибух…
у результаті чого утворився тривимірний простір
і час.
Однак простір і час не існують окремо.
Час вплетений у тканину Всесвіту.
Він пов’язаний із простором і становить четвертий вимір.
«Великий вибух» запустив годинник Всесвіту.
Змусив усе рухатися в майбутнє.
Він створив стрілу часу.
З перших моментів існування Всесвіту…
вона штовхає нас усіх у майбутнє,
змушуючи все рости,
старіти
та змінюватися.
Що в дитинстві, що в дорослому віці
ми всі рухаємося по життю в одному напрямку.
Стаємо старшими з кожним днем.
З віком приходить мудрість,
а юнацька невинність змінюється досвідом.
Стріла часу веде нас через ці етапи життя.
Вона нас формує.
Показує, хто ми.
Від першої миті існування…
до останньої.
Шимпанзе рідко доживають до 40 років.
Немає нічого безсмертного.
Усе, що існує у Всесвіті, колись зникає.
Можливо, Всесвіт теж має кінець.
Наразі в галактиках повно зірок.
Але 95% від усіх можливих зір уже народилися.
Тому з плином часу
одна за одною зірки згасатимуть…
прирікаючи Всесвіт на все темніше майбутнє,
і так буде трильйони —
тобто тисячі мільярдів — років.
Після епохи зоряного світла
настане темний період чорних дір.
Ці монстри харчуються рештками мертвих зірок і планет.
У результаті
їх гравітація посилюється, залишаючи сліди в тканині самого Всесвіту.
Спотворюючи простір і час.
Край чорної діри називають горизонтом подій.
Це зона, де гравітація настільки сильна,
що час сповільнюється майже до зупинки.
Але від стріли часу не втечуть навіть чорні діри.
У далекому майбутньому…
коли не лишиться зір і планет, дірам буде нічого поглинати.
Вони страждатимуть від голоду…
і повільно…
дуже повільно,
зменшуватимуться.
Ніхто не знає напевне,
що буде, коли вони помруть.
Можливо, Всесвіту настане кінець.
Тут, на Землі, ніхто не може сповільнити час.
А час, відведений одній із тіток Селест, майже збіг.
Вона відходить від групи й сама вирушає в ліс.
Вона прожила багато років.
Але цей день буде останнім.
Світ і далі крутиться,
а її тіло завмерло навіки.
Однак не лише кінець приходить із часом.
Він приносить і початок.
Минають дні, тижні, місяці,
несучи із собою великі зміни для одного шимпанзе.
Привітайтеся з Космо.
У неї вже повністю сформовані мозок і кінцівки.
Вона готова побачити світ.
Неможливо визначити точну дату її народження.
Тепер це може статися з дня на день.
Вона в утробі вже вісім місяців.
Однак її подорож почалася дуже давно.
Її створено з елементів, отриманих у результаті смерті зір.
Вода, що тече через її тіло, походить із далеких світів.
Енергія, яка живить її м’язи, — із серця Сонця.
Та є ще один, найзагадковіший чинник.
Його відлік почався 13,8 мільярда років тому.
І завдяки йому всі інші складники опинилися в цей момент…
у цьому місці…
на цій планеті.
Ще один світанок. Ще один ранок.
Проте цей особливий.
Вітаю на Землі, Космо.
Ця неоціненна мить не повториться в житті Селест.
Але шлях Космо тільки почався.
Мине три місяці,
перш ніж її біологічний годинник синхронізується з ритмом планети.
Потрібен ще рік, щоб вона навчилася спілкуватися,
і, можливо, 15 років, щоб повністю виросла.
Попереду ще багато роботи.
Як і Космо,
Всесвіт на початковій стадії розвитку.
Він існуватиме ще неймовірно довго.
Ми живемо в епоху зоряного світла.
У моменті, коли стріла часу наповнює Всесвіт красою…
і дивом.
Але це короткий проміжок часу,
і в історії Всесвіту він більше не повториться.
Ніхто не може сповільнити час, та й пробувати не слід.
Бо без часу
не буде теперішнього.
Жодної миті на сонечку.
Узагалі жодних митей.
Без часу…
не було б життя.
Далі в оповіді про Всесвіт:
пори року.
Як і ведмедиця, що виховує дитинчат,
усі відчувають зміни, які вершаться на планеті протягом року.
Але через що на Землі виникли пори року?
Як вони пов’язані з утворенням Місяця?
І чому тільки на нашій планеті
є умови, придатні для життя?
Переклад субтитрів: Троцька Ольга