‎E dimineață în pădure.
‎Pentru această familie de cimpanzei,
‎e timpul să se ridice din pat
‎și să-și înceapă ziua.
‎Dar, când dormi într-un cuib ‎suspendat la 40 de metri înălțime,
‎asta poate fi o provocare.
‎Ritualul de dimineață ‎se desfășoară cu mare precizie,
‎de nenumărate generații.
‎Un ritm influențat de o proprietate ‎cu adevărat misterioasă a Universului.
‎Timpul.
‎Iar timpul joacă un rol foarte important ‎pentru o femelă de cimpanzeu.
‎Celeste are cam 35 de ani
‎și un ceas în corpul ei.
‎Un ceas potrivit ‎acum 13,8 miliarde de ani.
‎Din Big Bang au luat naștere atomii…
‎și energia,
‎care s-au răspândit pe distanțe colosale.
‎Iar aceste ingrediente
‎se întâlnesc acum…
‎pentru a crea o nouă viață.
‎În pântecul lui Celeste ‎se dezvoltă un cimpanzeu minuscul.
‎Dar nou-născutul va face ‎cunoștință cu lumea peste 150 de zile.
‎Acesta e timpul necesar.
‎Iar fără timp,
‎nimic nu s-ar naște vreodată ‎în Universul nostru.
‎De la cel mai tânăr cimpanzeu…
‎până la cea mai veche gaură neagră.
‎Dar cum a început timpul?
‎Trece el la fel pentru oricine?
‎Se va opri vreodată ‎ceasul Universului nostru?
‎UNIVERSUL DESCOPERIT
‎CEASUL COSMIC
‎Ziua unui cimpanzeu ‎începe cam la fel ca a noastră.
‎Cu micul-dejun.
‎E o masă importantă, ‎când mănânci pentru doi.
‎Celeste e deja o mamă experimentată.
‎Primul ei născut, Apollo, ‎e masculul dominant al familiei.
‎Acesta ia startul cam lent dimineața.
‎Cimpanzeii au vârste diferite.
‎Fiecare are o personalitate distinctă.
‎Dar toți sunt adepții rutinei zilnice.
‎Viețile lor sunt influențate ‎de trecerea timpului.
‎Nu-l vedem…
‎și nu-l auzim.
‎Nu-l putem influența nicicum.
‎Și totuși, fiecare bătaie de inimă, ‎fiecare alegere și acțiune
‎și fiecare inacțiune sunt o consecință ‎a curgerii inexorabile a timpului.
‎Poate trece fulgerător sau foarte lent.
‎Dar timpul trece mereu.
‎Stele și planete se formează, ‎îmbătrânesc și mor.
‎În urma lor apar noi stele.
‎Și, din puține dintre ele,
‎se nasc cele mai misterioase ‎obiecte din Univers:
‎găurile negre.
‎Timpul e marele dirijor cosmic.
‎Nimic nu-i poate scăpa.
‎Noi avem dispozitive care urmăresc ‎și măsoară trecerea timpului…
‎dar cimpanzeii, nu.
‎Celeste și familia ei ‎se ghidează după soare.
‎După arcul descris pe bolta cerească.
‎Odată cu el…
‎se mișcă și ei.
‎Cimpanzeii dorm rareori ‎de două ori în același cuib.
‎Dimineața, pleacă în căutare ‎de fructe proaspete.
‎Călătoresc dintr-un capăt în altul ‎al teritoriului lor.
‎Dar acum, fructele cele mai coapte…
‎sunt dincolo de câmpia deschisă.
‎Apollo și cei mai puternici membri ‎ai familiei înaintează,
‎să vadă dacă pot trece toți în siguranță.
‎În câmp deschis,
‎sunt vulnerabili la animale de pradă, ‎la cimpanzei rivali
‎și la căldura soarelui.
‎Trebuie să fie rapizi.
‎Timpul trece.
‎Soarele care călătorește pe firmament
‎îi ajută pe cimpanzei să măsoare timpul.
‎De la răsărit la apus, ‎și din nou la răsărit.
‎Ziua de 24 de ore.
‎Dar o zi nu e, de fapt, ‎o măsură a timpului.
‎Ea măsoară mișcarea.
‎Când planeta se rotește ‎în jurul propriei axe,
‎pădurea se mișcă prin spațiu ‎cu 1.600 km/h.
‎Pământul are nevoie de 24 de ore ‎pentru o rotație completă.
‎Le oferă cimpanzeilor ‎24 de ore de mișcare.
‎Douăsprezece în soare ‎și tot atâtea în întuneric.
‎Constant, fără oprire.
‎Rotația constantă a planetei ‎stabilește ceasul principal al Terrei.
‎Și e ceasul de bază al cimpanzeilor.
‎Dar acest ciclu esențial ‎cu care suntem obișnuiți
‎nu e universal.
‎Imediat ce părăsești planeta,
‎ziua de 24 de ore nu mai e valabilă.
‎Cel mai aproape de Soare
‎e planeta Mercur.
‎MERCUR
‎În comparație cu noi, ‎se rotește extrem de încet.
‎ZIUA - 1.408 ORE
‎Vecina noastră, Venus, ‎se învârte și mai încet.
‎Rotația în jurul propriei axe e mai lentă
‎decât revoluția în jurul Soarelui.
‎ZIUA - 5.832 DE ORE
‎O zi venusiană e mai lungă decât un an.
‎ANUL - 5.390 DE ORE
‎Fiecare planetă are propria valoare ‎pentru o zi.
‎MARTE, ZIUA - 25 DE ORE
‎SATURN, ZIUA - 11 ORE
‎NEPTUN, ZIUA - 17 ORE
‎Inclusiv planetele ‎aflate departe de sistemul nostru solar.
‎La 63 de ani-lumină distanță,
‎orbitând o stea tânără,
‎se află Beta Pictoris B.
‎Se învârte atât de repede…
‎încât prezintă protuberanțe ecuatoriale.
‎E lumea cu cea mai mare ‎viteză de rotație cunoscută.
‎O zi durează doar opt ore aici.
‎ZIUA - OPT ORE
‎Fiecare planetă din Univers ‎se rotește cu propria ei viteză.
‎Miliarde de lumi.
‎Fiecare cu ceasul ei,
‎care bate în ritmuri distincte.
‎Dar toate progresează spre viitor, ‎pe o linie temporală universal valabilă.
‎Acasă, pe Pământ,
‎cu soarele aproape deasupra capului,
‎cimpanzeii știu exact ce urmează.
‎E ora prânzului.
‎Traversarea savanei a fost calculată ‎la perfecție.
‎Au tras lozul câștigător.
‎Aceste boabe dulci ‎ale pomului de struguri african
‎se găsesc doar câteva săptămâni.
‎Un deosebit cadou de sezon ‎oferit de pădure.
‎Aici, amiaza e un moment foarte productiv.
‎Animalele de diverse mărimi ‎își execută rutina zilnică.
‎Fiecare percepe timpul altfel.
‎Pentru creaturile mici, ‎care trăiesc puțin…
‎prânzul poate părea o eternitate.
‎Pentru ființele mari și longevive,
‎o oră poate trece într-o clipită.
‎Fie că trăiesc la viteză mare,
‎fie cu încetinitorul,
‎toate creaturile pădurii se supun ‎aceleiași zile de 24 de ore.
‎Pe măsură ce lumea se rotește…
‎zilele continuă să treacă,
‎dictând viața fiecărui cimpanzeu.
‎Dar mai ales pe a unuia.
‎La numai 15 săptămâni,
‎corpul acestui pui ‎ar încăpea în palma mamei sale.
‎Ca să se formeze complet,
‎e necesară o secvență de evenimente ‎perfect sincronizate.
‎În următoarele 130 de zile,
‎fiecare minut e vital, ‎fiecare nanosecundă.
‎Noi celule se divizează și se dezvoltă ‎cu o viteză și o precizie remarcabile.
‎Chiar acum,
‎neuronii se înmulțesc ‎într-un ritm de circa 15 milioane pe oră.
‎Fiecare dintre noi, ‎din primele sale clipe,
‎are o relație biologică profundă ‎cu timpul.
‎Lumina soarelui scade,
‎iar cimpanzeii schimbă instinctiv viteza.
‎Trec pe „modul de seară”.
‎Familia e anunțată ‎că trebuie să-și caute adăpost.
‎A sosit clipa să găsească ‎un loc sigur de înnoptat.
‎Locul pe care se întind ‎trebuie să fie moale, dar rezistent.
‎Și nu strică deloc dacă e și gustos.
‎Ritmul fiecărei zile din pădure
‎e determinat de poziția soarelui pe cer.
‎Dar noțiunea timpului ‎pentru fiecare cimpanzeu
‎vine din ceva dinăuntrul lor.
‎În creierul lor există un ceas biologic.
‎Fascicule de neuroni ‎acționează ca un pendul…
‎controlat de gene ‎care pornesc și se opresc.
‎E un ciclu care se repetă ‎la fiecare 24 de ore.
‎Aceste gene-ceasornic ‎creează un ritm circadian în organism
‎care crește și scade în intensitate ‎în tandem cu rotația planetei.
‎El controlează hormonii…
‎ritmul cardiac
‎și nivelul de energie.
‎Acum, ceasurile cimpanzeilor ‎trimit un mesaj clar:
‎„E timpul să dormi.”
‎Dar nu toți reușesc.
‎Creierul puiului lui Celeste ‎e încă în formare.
‎Fără un ceas intern propriu,
‎sincronizarea sa depinde ‎de hormonii mamei sale.
‎Dar puiul nu primește mereu mesajul.
‎Din fericire pentru Celeste, ‎puiul trebuie să crească
‎și alunecă treptat în lumea viselor.
‎Cimpanzeii se culcă în coronament…
‎dar alți locuitori ai pădurii ‎abia se trezesc.
‎Ceasurile biologice bat neîntrerupt
‎în celulele plantelor ‎și ale animalelor din pădure.
‎Ceasurile genetice au evoluat ‎acum 2,5 miliarde de ani,
‎în primele celule vii.
‎Cele care anticipau lumina ‎și întunericul unei zile aveau un avantaj.
‎Pe măsură ce viața a evoluat,
‎s-a sincronizat cu mișcarea Pământului.
‎Și astfel, în prezent,
‎aceste ceasuri există ‎în aproape toate creaturile de pe Pământ.
‎Unele ființe preferă ziua, ‎iar altele, noaptea…
‎dar toate vietățile ‎dansează pe același ritm…
‎grație ceasurilor celulare
‎care bat perfect sincronizate ‎cu rotația planetei.
‎Ziua de ieri devine o amintire…
‎și o nouă zi începe în pădure.
‎Un ciclu nou.
‎Și, totuși, niciun ceas ‎nu poate fi cu adevărat repotrivit.
‎Există indicii subtile în pădure ‎care ne arată de ce.
‎Nimic nu e la fel ca ieri.
‎În niciun caz Apollo,
‎care pare să se fi trezit ‎cu fața la perete.
‎Când e prost dispus…
‎restul grupului trebuie ‎să țină capul plecat.
‎În curând, găsește o țintă ‎pentru furia sa.
‎Câțiva cimpanzei tineri ‎au găsit miere la micul-dejun.
‎Dar au uitat să-l invite ‎și pe Apollo la masă.
‎Toți învață repede ‎să nu se pună rău cu masculul dominant.
‎Are o mușcătură urâtă.
‎Din fericire, nu e nimic prea grav.
‎Cu puțină grijă, rana se va vindeca.
‎Dar rănile lasă cicatrici
‎în trupurile cimpanzeilor.
‎Semne de neșters ale trecutului, ‎care dezvăluie axioma timpului.
‎Are o direcție.
‎Nu poți călători înapoi în timp,
‎ci doar înainte, către viitor.
‎Aceasta e săgeata timpului
‎și lasă cicatrici ‎pe tot ce există pe Pământ…
‎și chiar dincolo de el.
‎Luna noastră e plină de răni ‎care evocă întâmplări străvechi.
‎La fel, și planetele.
‎MERCUR
‎Suprafețele lor stau mărturie asediului ‎neîncetat al asteroizilor și cometelor.
‎MARTE
‎Dar poate cel mai impresionant ‎crater de impact din sistemul solar
‎e pe unul dintre sateliții lui Saturn…
‎MIMAS
‎…Mimas.
‎Craterul Herschel ‎are 130 de kilometri în diametru.
‎Oricare a lăsat această cicatrice enormă…
‎a fost la un pas ‎de a dezintegra satelitul.
‎Mimas și povestea sa supraviețuiesc.
‎Dar asemenea evenimente sunt ireversibile.
‎Ele diferențiază trecutul de prezent.
‎Craterele de impact sunt mărturii
‎care marchează un moment unic din istorie.
‎21.000 DE ANI VECHIME
‎STATELE UNITE ALE AMERICII
‎Nu putem revedea momentul apariției lor.
‎50.000 DE ANI VECHIME
‎Dar, punând cap la cap ‎aceste evenimente din trecut,
‎putem trasa o axă cronologică.
‎142 DE MILIOANE DE ANI VECHIME
‎Înainte de cratere.
‎Înainte de planete.
‎Înainte de stele.
‎Înainte de apariția timpului.
‎13,8 MILIARDE DE ANI VECHIME
‎Universul nostru a avut un început.
‎O explozie colosală…
‎care a creat spațiul tridimensional
‎și timpul.
‎Dar spațiul și timpul nu sunt separate.
‎Timpul e împletit în țesătura Universului.
‎Strâns legat de spațiu, ‎e a patra dimensiune a Universului.
‎Big Bang a pornit ceasul Universului.
‎A propulsat totul către viitor.
‎A creat direcția timpului.
‎Din primele momente ale Universului…
‎ne împinge pe toți către viitor,
‎obligând totul să crească,
‎să îmbătrânească
‎și să se schimbe.
‎Din copilărie până la maturitate,
‎toți călătorim prin viață ‎în aceeași direcție.
‎Îmbătrânind zi de zi.
‎Odată cu vârsta vine înțelepciunea‎,
‎iar experiența ia locul ‎inocenței infantile.
‎Săgeata timpului ne conduce ‎prin aceste etape ale vieții.
‎Ea ne modelează.
‎Ea stabilește cine suntem.
‎De la primele noastre clipe…
‎până la ultimele.
‎Cimpanzeii trăiesc rareori ‎mai mult de 40 de ani.
‎Nimic nu e nemuritor.
‎Tot ce există în Univers ‎are o viață finită.
‎Inclusiv Universul însuși, probabil.
‎Azi, galaxiile sunt pline de stele.
‎Dar 95% dintre stelele ‎care vor exista vreodată s-au născut deja.
‎Pe măsură ce Universul ‎călătorește în viitor,
‎stelele se vor stinge rând pe rând…
‎pregătind Universul ‎pentru un viitor întunecat
‎de bilioane de ani,
‎adică de mii de miliarde de ani.
‎Epoca luminii stelare
‎va fi urmată ‎de era întunecată a găurilor negre.
‎Acești monștri se hrănesc cu rămășițele ‎stelelor și planetelor moarte.
‎Și, treptat,
‎gravitația lor crescândă ‎atacă însăși țesătura Universului.
‎Distorsionează atât spațiul, ‎cât și și timpul.
‎Marginea unei găuri negre, ‎numită orizontul evenimentelor,
‎e regiunea în care gravitația ‎e atât de puternică,
‎încât timpul, practic, se oprește.
‎Dar nici găurile negre ‎nu pot scăpa de cursul timpului.
‎În viitorul extrem de îndepărtat…
‎când nu vor mai exista ‎stele sau planete de consumat,
‎acestea vor flămânzi.
‎Și, treptat…
‎extrem de încet,
‎se vor micșora.
‎După moartea lor, ‎nimeni nu știe cu adevărat ce va urma.
‎Dar ar putea fi ‎sfârșitul Universului nostru.
‎Aici, pe Pământ, nimeni nu poate ‎încetini trecerea timpului.
‎Iar timpul se apropie de sfârșit ‎pentru o mătușă de-ale lui Celeste.
‎Retrăgându-se din grup, ‎pleacă singură în pădure.
‎A trăit mulți ani.
‎Dar aceasta va fi ultima ei zi.
‎În timp ce lumea continuă să se învârtă,
‎trupul ei zace nemișcat.
‎Dar timpul nu ne duce doar spre final.
‎El creează și începuturi.
‎Zilele se transformă în săptămâni, ‎iar săptămânile, în luni
‎și apar schimbări profunde ‎în viața unui anumit cimpanzeu.
‎Salutați-o pe Cosmo!
‎Creierul și membrele ei ‎sunt acum complet formate.
‎Iar ochii ei sunt gata să vadă lumea.
‎Momentul exact al nașterii ei ‎e imposibil de anticipat.
‎Dar s-ar putea naște oricând.
‎E în pântec de opt luni.
‎Dar călătoria ei a început demult.
‎Elementele din componența ei ‎provin din stele dispărute.
‎Apa care curge prin corpul ei ‎provine din lumi îndepărtate.
‎Energia care îi alimentează mușchii ‎provine din inima Soarelui nostru.
‎Dar acel ingredient misterios
‎care a început să bată ‎acum 13,8 miliarde de ani…
‎le-a proiectat pe toate celelalte ‎către momentul de față.
‎Către acest loc.
‎Către această planetă.
‎Un nou răsărit, o nouă dimineață.
‎Dar e una specială.
‎Bun venit pe Pământ, Cosmo!
‎Acest moment prețios ‎va rămâne unic pentru Celeste.
‎Dar călătoria lui Cosmo abia începe.
‎După aproximativ trei luni,
‎ceasul ei intern se va sincroniza ‎cu ritmul planetei,
‎cu un an înainte să poată comunica
‎și cu aproape 15 ani ‎înainte de maturitate.
‎Viitorul îi rezervă multe.
‎Precum Cosmo,
‎Universul nostru ‎e în stadiile sale incipiente,
‎la startul unei vieți ‎inimaginabil de lungi.
‎Trăim în epoca luminii stelare.
‎Un moment în care săgeata timpului ‎a revărsat în Univers frumusețe…
‎și splendoare.
‎Dar e o scurtă perioadă de timp,
‎care nu se va repeta ‎în istoria Universului nostru.
‎Nimeni nu poate încetini ‎trecerea timpului, și nici n-are de ce.
‎Căci, fără timp,
‎nu mai avem prezent.
‎Clipa noastră de glorie…
‎Sau orice altă clipă.
‎Fără timp,
‎viața nu ar exista.
‎Urmează, în povestea Universului…
‎Anotimpurile terestre.
‎La fel ca ursoaica ‎ocupată cu creșterea puilor,
‎toți trăim transformările anuale ‎ale planetei.
‎Dar ce a creat anotimpurile terestre?
‎Ce legătură au ele cu formarea Lunii?
‎Și de ce doar planeta noastră ‎oferă condiții propice vieții?
‎Subtitrarea: Gabi Nițu