EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
I alle jordens skapningers liv…
finnes ekko…
av hendelser som skjedde for veldig lenge siden.
Hendelser av ufattelig omfang…
og voldsom skjønnhet…
som forbinder alt som lever,
alle handlinger og avgjørelser
og hvert hjerteslag,
til tidenes mest storslåtte historie.
Dette er en 13,8 milliarder år gammel historie
som har sett milliarder av stjerner
og milliarder av verdener…
leve og dø…
for å skape den eneste planeten vi vet om
der vi finner liv.
Fra stjernestøvet som skapte oss…
til de kosmiske ingrediensene som opprettholder oss…
og stjernelyset som gir kraft til alt,
her er historien om vårt univers.
UNIVERSET
STJERNEJAKTEN
Øst-Afrika.
SERENGETI I TANZANIA
Her finner vi livets viktigste forbindelse til universet.
Og et helt unikt rovdyr
ved navn Wa Chini.
For en gepard er livet en uendelig søken etter mat.
For livsviktig energi.
Dette er et av verdens vanskeligste steder for et rovdyr å få tak i det.
Solen har drevet bort nesten alt
fra de tørre, øde slettene.
Alle skapninger her kjemper for å overleve.
Wa Chinis eneste fokus,
det eneste som driver henne,
er sulten.
Denne enkle, grunnleggende impulsen
kommer fra en dyp tilknytning til omgivelsene
som strekker seg utover Serengeti,
utenfor planeten vår
og til selve universet.
Hver celle i Wa Chinis kropp…
er knyttet til en urgammel strøm av energi…
som forbinder hennes liv til en stjernes kjerne.
Denne ubrutte strømmen strekker seg over enorme områder i rommet…
og 13,8 milliarder år tilbake i tid.
En urgammel energi som fantes ved universets opprinnelse
gir kraft til alt.
Alle planeter.
Hver stjerne.
Alt liv.
Wa Chini jakter energi…
men ikke bare for seg.
Hun er mor til to unger på fem måneder
og er desperat etter å gi den sultne familien mat.
Det er tørketid, og det er lite mat.
Likevel er det mer energi enn noensinne.
Den skjuler seg bare.
Det største, lyseste og varmeste objektet i solsystemet.
Solen.
Enorme sløyfer av stekende plasma bryter ut fra overflaten.
Solen skyter ut energi som fire og en halv billioner atombomber i sekundet,
og sender mer kraft til oss på en time
enn hele verden bruker på et år.
Men selv om den gigantiske ildkula er imponerende,
kan ikke Wa Chini spise sollys.
Hun spiser bare det som løper.
Som gaseller.
Den flekkete pelsen gir kamuflasje som er viktig for å forfølge byttedyr.
Med få steder å gjemme seg, er ikke det å gå nærmere et alternativ.
Heldigvis har Wa Chini et triks i ermet.
Geparder er verdens raskeste landdyr.
Fra null til hundre på bare tre sekunder,
men gaseller er på en god annenplass.
Wa Chini bruker mye energi…
men får ingenting.
En voksen gepard kan klare seg i over en uke uten å spise.
Men unger ikke lenger enn noen få dager.
Og disse to er veldig sultne.
24 TIMER SIDEN FORRIGE MÅLTID
Å jakte i så høy fart er utrolig utmattende.
Wa Chini har farlig lavt energinivå.
Det vil ta timer før hun har styrke til å jakte igjen.
Wa Chini og ungene er snart tomme for energi.
Dyr over hele verden kjemper samme kamp
mellom det å innta…
og å bruke energi.
Uansett strategi,
enten den er rask eller treg,
er neste måltid aldri garantert.
Sult er noe vi alle må overvinne.
30 TIMER SIDEN FORRIGE MÅLTID
Etter å ha kommet seg etter forrige jakt,
leter Wa Chini etter neste mulighet.
Som alle gepardmødre,
er hun aleneforelder.
For å holde ungene velfødd,
burde hun felle et bytte hver dag.
Men hun brukte så langt tid på å ta seg inn
at solen nå går ned.
Når lyset svinner,
svinner også håpet om et måltid.
Mens jorden roterer,
vender Serengeti seg bort fra sola og inn i mørke.
En mektig påminnelse om livets tilknytning til solen.
Vår historie er solens historie.
For lenge siden…
var solsystemet vårt enda kaldere og mørkere enn i dag.
4,6 MILLIARDER ÅR SIDEN
Likevel var dette perfekte forhold for en stjernes fødsel.
Ved temperaturer nær det absolutt nullpunkt,
begynte tyngdekraften å samle støv og gass…
til en enorm sky.
Skyen kollapset
og knuste seg til en glødende, varm gasskule.
En protostjerne.
I likhet med Wa Chini hadde stjernen en voldsom sult.
Den dro til seg så mye gass at stråler med varm materie
ble sendt ut fra polene
og strakte seg flere lysår ut i rommet.
Den nyfødte stjernen fortsatte å vokse i 30 millioner år.
Til den endelig
var varm nok til å generere kraft på egen hånd.
Vår sol.
Dens gylne stråler har strålt jevnt og trutt…
i 4,6 milliarder år.
Én blant milliarder av stjerner i galaksen.
Likevel er den ytterst unik.
For det er den som gir varme og lys…
til denne utrolige planeten full av liv.
42 TIMER SIDEN FORRIGE MÅLTID
Alt som lever i Serengeti er avhengig av solenergi.
Wa Chinis unger er utmattet. De er mer enn sultne.
De må spise i dag.
Men alt Wa Chini kan gi denne morgenen er kjærlig pleie.
I dette uttørkede landskapet
både gir og tar solen.
Dens sterke energi er det livet trenger.
Den kan også ødelegge.
Det ville aldri være lett å bo så nær en kjernefysisk reaktor.
For å forstå den uutholdelige varmens utspring,
må vi se innover i infernoet…
under de ytre lagene av boblende varm plasma,
650 tusen kilometer ned…
og til solens kjerne.
Stjernens hjerte virker overraskende rolig,
men på atomnivå er det rent kaos.
Dette er den varmeste delen av solsystemet vårt.
Temperaturene kan nå 15 millioner celsiusgrader
og gir grobunn for en hendelse som nesten ikke kan skje noe annet sted.
Atomer kolliderer i høy hastighet og smelter sammen.
De frigjør ren energi.
Prosessen kalles kjernefysisk fusjon
og er det som gjør at solen skinner.
Det er faktisk det som driver alle universets stjerner.
Energien som frigjøres av stjerner kan spores tilbake til tidens begynnelse…
da materie ikke fantes,
og det eneste som eksisterte i universet var energi.
Og hver eneste del av det lever videre i vårt univers i dag.
Når sollyset treffer Serengeti,
når energi som har strømmet i 13,8 milliarder år
Wa Chini og ungene hennes
og fortsetter reisen gjennom omgivelsene.
Den blir aldri skapt eller ødelagt.
Den forvandles bare i det uendelige.
Men Wa Chini og ungene har bare tilgang til energien i én form…
som kjøtt.
Det finnes rivaliserende rovdyr her
som ikke bare tar maten,
men også ungene.
Får de ikke mat snart,
dør de uansett.
En liten matbit, men etter to dager uten mat
redder det liv.
Men over ti prosent av geparders bytter blir stjålet.
Wa Chini må forsvare all energien hun fanger,
for når det er lite energi,
er konkurransen tøff.
Wa Chinis kamp for å overleve og opprettholde familien gjentas
dag etter dag,
måned etter måned.
Hvert måltid er en kamp.
I kampen mellom å bruke og skaffe energi,
går Wa Chini bare akkurat i null.
Tørketiden på Serengeti defineres av konstant sult.
Men det er forandring i lufta.
Solens varme har trukket det lille av fuktighet høyt opp i lufta.
Og det som går opp,
må til slutt komme ned.
Regnet feier over slettene
og får en slutt på tørketiden.
Når skyene forsvinner,
dukker det opp et håp.
Ett gresstrå kan ikke mette Wa Chinis familie,
men dypt i cellene ligger svaret på deres sult.
Her finnes en skjult verden.
Mikroskopiske stabler kalt grana soler seg i strålene.
Overflaten er dekket av en skog med små, lyshøstende proteiner
som fanger energi fra vår nærmeste stjerne.
De er fulle av det grønne pigmentet klorofyll
som absorberer lysstråler.
Gjennom fotosyntesens magi
kombineres vann med karbondioksid,
og solstråler spinnes til sukker.
I løpet av få dager males de uttørkede slettene grønne.
Milliarder av gressblader suger til seg sollyset.
Og universets energi innkapsles i landskapet.
Det er bare ett problem.
Geparder kan ikke spise gress.
Men langt unna i de nordlige skogene
er det dyr som gjør det.
Hundretusenvis av dem.
Gnuer.
De har brede munner, fleksible lepper og fire mager,
perfekt tilpasset å spise gress.
De enorme flokkene beveger seg hele tiden
på jakt etter ferskt beite.
For å finne gresset følger de regnet.
Drevet, som oss alle,
av sult.
Men er det én regel i Serengeti,
er det at det aldri er lett å skaffe mat.
Elven Mara.
Her lever noen av verdens største krokodiller.
Det er en sperring
i gnuenes jakt på livsviktig energi.
I sør bruker Wa Chini
hvert ledige øyeblikk på å søke på slettene etter noe spiselig.
Etter å ha overlevd i seks måneder på lite mat,
har en av ungene vokst seg større.
Hun lærer seg også egne jaktferdigheter.
Men den andre ungen er ikke å se.
Bare fem prosent av gepardunger vokser opp.
De fleste mister livet til sultne løver og hyener.
Denne ungens fremtid er langt fra sikker.
Selv når energien er lokkende nært.
Samlet på bredden av Mara
må gnuene fremover.
Men noen må uti først.
En og en halv million gnuer
tar denne reisen hvert år.
Her utspiller kampen mellom bruk og forbruk av energi seg
på storslått vis.
For de som er heldige nok til å krysse,
er dette bare begynnelsen.
Nå må de reise hundrevis av kilometer
både dag og natt
i over to måneder…
for å nå gresslettene.
Wa Chini venter på gnuene.
Men en annen vandring er avgjørende
for at begge dyr skal overleve.
En reise over ufattelig avstand og tid.
Uten den ville alle skapninger på Serengeti vært uten mat.
I solens kjerne,
når atomer kolliderer og smelter sammen,
slippes fotoner ut og strømmer utover.
De små pakkene med lysenergi har null masse
og beveger seg i lysets hastighet.
Men inne i den utrolig tette kjernen
blir de bundet, absorbert og spredt.
En reise som vanligvis tar to sekunder kan ta en million år.
En utrolig pinefull kamp for å unnslippe solen.
Men sakte stiger protonene
opp gjennom solens lag
mot den rasende, varme overflaten,
hvor de endelig kan slippes fri.
De stråler ut i alle retninger…
som stjernelys.
De reiser 150 millioner kilometer på litt over åtte minutter.
De ankommer akkurat i tide…
til å møte gnuene på slutten av sin reise.
Hvert gresstrå absorberer ti billiarder fotoner hvert sekund.
De fanger nok energi til å mate disse enorme flokkene.
Fra stjerne…
til gresset…
til gnu,
gir sollyset kraft til å bevege seg…
for å vokse…
og reprodusere seg.
Og jo lenger de er ute på slettene og spiser,
desto lenger er de tilgjengelig for å bli spist.
Fyldig, deilig, rikelig energi
er endelig innen angrepsavstand.
Men når tre millioner øyne følger med,
må Wa Chini være rask.
Heldigvis er hun en gepard.
Endelig får Wa Chini en smak av stjernelys.
For hver bit
kommer proteiner og fett fylt av kosmisk energi
inn i Wa Chinis blod.
Det endelige målet er kroppens cellekraftverk:
mitokondriene.
Der vil en siste forvandling finne sted.
I hvert mitokondrium er det et bølgende landskap.
Kløfter av membraner fulle av kompleks kjemi.
Det er her den energirike maten reagerer med oksygen
og endelig brytes ned…
og frigjør universets energi rett til Wa Chinis celler.
Det driver alle handlinger og tanker.
Hver eneste bevegelse.
Reisen fra stjerne til celle er fullført.
Energi som en gang opplyste universet,
gir nå Wa Chini og ungen livets gave.
I vekstsesongen
er sult bare et minne.
Over hele Serengeti forvandles energi hele tiden.
Det går fra et liv til et annet.
Det nærer hele økosystemet.
Solen er den endelige forsørger.
Alt lever av stjernelys.
Problemet er at det ikke er noe å mate solen med.
Og om fem milliarder år
vil den gå tom for brensel.
Når kjernen kollapser,
vil solen utvide seg…
og bli en rød kjempe…
som vil fortære de indre planetene, Merkur og Venus.
Når den eser ut mot jorden,
vil den ekstreme tyngdekraften rive månen i filler.
En ring av månestein vil etterlates rundt jorden.
Planetens endelige skjebne er ukjent.
Men det kommer en siste soloppgang
før stjernens ytre lag blåses vekk
og den tar sitt siste åndedrag.
Alt som vil gjenstå er en døende glo.
En hvit dverg,
knapt så stor som vår jord, omgitt av en stor, glødende sky.
Et fyrtårn mot universet.
Vi var her.
Men akkurat nå
fortsetter stjernen vår å skinne ned på oss.
Det vil den fortsette å gjøre i milliarder av år.
Dens energi er en avgjørende kraft for alt liv.
Neste gang i universets historie:
Om du er en flammende stjerne,
et stort svart hull
eller en sjimpanse som går gradene,
trenger alt tid.
Men hva vet du egentlig om denne mystiske dimensjonen?
Hvorfor har alt en fortid, nåtid og fremtid?
Og ville noen av oss vært her
uten tid?
Tekst: Helge Haaland