NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Mama nas je kao djecu preselila u Indoneziju na nekoliko godina.
Živjeli smo u maloj kući s jednostavnim prirodnim radostima.
Stablom manga ispred kuće, mirisom plodova i začina.
Poljima riže na kojima su vas gledali bivoli blatnjavih njuški.
U Indoneziji se nalaze neke od najvažnijih šuma
i vlada velika bioraznolikost.
Nema ničega poput Leuserova ekosustava
u kojem žive neke od najugroženijih vrsta na Zemlji.
Prašume nacionalnog parka Gunung Leuser
utočište su brojnim biljkama i životinjama…
i svaka ima svoju ulogu.
Leuser je i posljednje uporište
četiriju najugroženijih vrsta na planetu.
Moćnih i neuhvatljivih tigrova…
najmanjih nosoroga na svijetu…
jedinstvenih šumskih slonova…
i orangutana, jednih od najpametnijih čovjekolikih majmuna na svijetu.
Nekoć su te životinje živjele zajedno diljem JI Azije.
No zbog krčenja šuma i krivolova
Leuser je danas jedino mjesto na kojem još žive zajedno.
Hoćemo li dopustiti da nešto tako dragocjeno zauvijek nestane…
ili iskoristiti priliku da to zaštitimo
za svoju djecu i unuke?
Pridružite mi se u jednoj od najjedinstvenijih divljina.
INDONEZIJA
Na indonezijskom otoku Sumatri prostire se golema tropska prašuma,
a u njezinu je središtu Nacionalni park Gunung Leuser.
Ovdje dominiraju šumovite planine
koje dosežu visine do 3000 metara.
Čuvaju stanovnike poput utvrde.
No možda i najveće bogatstvo divlje faune nalazi se
u maglovitim nizinskim džunglama.
Na indonezijskom „orangutan” znači „osoba iz šume”.
Na ovim stablima živi najgušća populacija orangutana na svijetu.
Ovo je njihova šuma.
Postoji nekoliko golemih mužjaka.
Veliki obrazi koji strše privlačniji su možebitnim družicama.
Neizmjerno su snažni,
a ugriz im je snažniji od lavljega.
Ali po ljestvici se penje mlađi spretan i ambiciozan mužjak.
Rakus.
Ime koje su mu dali ovdašnji znanstvenici znači „pohlepan”.
Jer voli jesti
gotovo sve.
Lišće,
koru,
voće,
termite.
Sve je na jelovniku.
Ako ovaj gurmanski majmun pojede dovoljno,
jednog će dana možda razviti obraze
kao u starijih mužjaka.
Jedna namirnica može potaknuti njegovu ambicioznost.
Plod duriana.
Veličine nogometne lopte,
prepun je krupnih, ukusnih sjemenki.
Prije nego što sazri, tvrd je kao beton,
pa ga je gotovo nemoguće otvoriti.
No zreli durian sam se otvara.
Međutim, sočno sjeme okružuju tisuće oštrih i iritantnih dlačica.
Da bi došao do obroka, Rakus mora ovladati
najsofisticiranijom vještinom u džungli.
Mnogi orangutani ovdje domišljato
izbjegavaju bodljikave dlačice ploda.
Prvo odaberu štap.
Zatim, upravljajući njime svojim vrlo svestranim usnama,
guraju ga u pukotine duriana.
Opetovano pomicanje štapića izbacuje sjemenke
i pritom struže dlačice…
pa je voće spremno za jelo.
Orangutani su obično samotnjaci.
No stablo duriana rijetko sazrijeva.
Kad se to dogodi, privlači orangutane izdaleka.
Dok se okupljaju, mogu učiti jedni od drugih.
Friska je zrela ženka
i stručnjakinja za pripremu voća.
Rakus dolazi na stručni tečaj.
Ima dovoljno hrane pa ga toleriraju.
Ovo su jedini divlji orangutani
koji izrađuju i koriste alat na ovaj jedinstven način.
Rakus želi i sam pokušati.
Pažljivo izrađuje alat.
Rakus odabire savršeni durian.
A onda slijede pokušaji i pogreške.
Napokon, uz malo ustrajnosti…
Rakus dolazi do delikatese za kojom žudi.
Što više usavršava ovu izvanrednu vještinu,
bit će veći i snažniji.
Jednog će dana taj pohlepni momak
možda i doći do vrha.
Leuseru obilje djelomice omogućava tlo
koje je i do šest puta plodnije od drugih prašuma tog područja.
A evo i razloga zašto je tomu tako.
Jedan od najaktivnijih vulkana na svijetu.
Mount Sinabung.
Tisućljećima erupcije ovo područje zasipavaju vulkanskim pepelom
bogatim mineralima i hranjivim tvarima.
Pepeo djeluje kao gnojivo
i hrani džunglu nevjerojatne složenosti.
S tisućama biljnih vrsta
jedna je od najraznolikijih šuma na svijetu.
Golemi kozlac.
Ovo je najveći cvijet na svijetu.
Doseže i tri metra,
koliko je visok košarkaški obruč.
Pojavljuje se tek nakon što biljka raste jedno desetljeće.
Ali ovaj golemi cvijet zahtijeva mnogo energije.
Cvjetanje traje samo dvije noći.
Stoga ima pametan način da brzo privuče kukce
potrebne za oprašivanje.
Proizvodi snažan miris.
Ali ovo nije mirisan ljepotan.
Smrdi na trulo meso.
Golemo crveno cvijeće proteže se do metra i pol,
dodajući iluziji svježe životinjske strvine.
A kad padne noć, počinje njegova najveća obmana.
Usmjeravajući deset godina energije,
kozlac ubacuje toplinu u središnju stapku
koja postane topla poput krvi.
Poput dimnjaka vrućina prenosi smrad u hladan noćni zrak.
Stotine kukaca koji traže hranu
tomu ne mogu odoljeti.
Namamljeni su u unutarnju komoru kozlaca…
u šupljinu punu muških i ženskih organa.
Dok kukci traže obećano trulo meso,
za njih se zalijepi pelud koju će sa sobom nositi
do drugih kozlaca.
Ako su već posjetili neki od ovih divova,
oprašit će ovu biljku.
Deset godina priprema za predstavu od dvije noći.
Cvijet je potrošio energiju.
Zaostali kukci izlaze…
i napokon,
u sekundama,
cijela se konstrukcija urušava.
Uspješno je oprašen i pokreće se još jedan desetogodišnji ciklus
s još golemih cvjetova.
Čak i u Leuserovoj nizini
postoje posve različiti krajolici.
Rijeke u parku prenose tlo bogato hranjivim tvarima
nizvodno do obale,
gdje se šuma sastaje s Indijskim oceanom…
pri čemu nastaje blatnjava močvara mangrova.
Riba skokunica.
Ova riba nije ograničena na život u vodi.
Proguta mnogo zraka…
i perajama koje imaju rameni zglob
kreće se po tlu.
Riba koja može hodati.
Većinu života provodi na blatnim ravnicama.
Njezine oči poput periskopa imaju leće kao kopnene životinje,
što joj omogućava da na kopnu vidi mnogo bolje nego u vodi.
Najviše voli jesti strašna suparnika,
kliješta oštrih poput britve.
Ako ga neokrznuta uspije uhvatiti.
Možda ipak nešto mekše?
Ovi su rakovi vrlo okretni…
pogotovo za ribe na suhome.
Konačno, ostaje joj samo da razoruža plijen.
Držeći ga u ustima, pribjegava zgodnu triku.
Protrese li raka dovoljno snažno, žrtvovat će kliješta,
najukusniji dio.
Ali gubitak je samo privremen.
U roku od mjesec dana, raku će izrasti nova kliješta.
Možda i veća nego prije.
Za ovu ribu koja voli kopno život je švedski stol s rakovim kliještima.
Prema unutrašnjosti Leuser brzo postaje brdovit.
Šuma je ovdje mnogo neprohodnija.
Strmi brežuljci pružaju posljednje utočište Leuserovu najugroženijem biću…
rijetko viđenom i iznenađujuće malom…
sumatranskom nosorogu.
Iako je visok samo 120 cm, ipak teži jednu tonu,
što je savršeno za gaženje gustiša dok traži sočno lišće.
Brštenjem biljaka ovi nosorozi pomažu šumi
te prave mjesta za nova stabla.
Iskopavaju blatne rupe koje im pomažu da se rashlade usred dana…
što koristi brojim susjedima.
Što je više nosoroga, to je šuma zdravija.
Krivolov i gubitak staništa sveli su njihov broj
na tek nekolicinu u divljini.
Kako bi ih spasili od izumiranja, rendžeri stalno patroliraju
da odvrate lovokradice i dovedu preostale nosoroge
u sigurno zatočeništvo izvan parka.
Ovi nosorozi sad žive u velikim prirodnim nastambama pod nadzorom…
gdje bi program uzgoja trebao omogućiti povratak potomstva
u Leuser…
što bi naposljetku trebalo vratiti ravnotežu života prašume.
Postoje mnogi izvanredni odnosi među stvorenjima koja ovdje žive.
Neke otkrivamo tek sad.
Duboko u podnožju Leuserovih brda
jednomu od njegovih najmanjih stanovnika nesvjesno pomaže
najveći…
Sumatranski slon.
Dok putuju, utabavaju mrežu staza dugačkih stotinama kilometara.
Mnoge se vrste oslanjaju na ove staze da se probiju kroz gustu džunglu.
Ali jedan stanovnik o tim slonovima ovisi više od drugih…
bradavičasta žaba.
Veličine je kokošjega jajeta,
ali ima nevjerojatno oštra osjetila.
Čini se da vibracije krda koje prilazi osjeća
s pomoću posebnih šupljina u plućima.
Očekivali bismo da se makne.
No umjesto toga kreće se prema njima.
Ravno u područje gaženja!
Ali ne privlače je sami slonovi.
Žaba ima trbuh pun jajašaca
i mora ih položiti u vodu stajaćicu.
Slonovi otisci stopala savršene su privremene jaslice.
Jajašcima je omogućila najbolji početak u životu
i ostavila ih da se izlegu.
Nakon dva tjedna postaju punoglavci.
No dok ne odrastu u žabice,
preživljavanje u poplavljenu otisku ugroženo je.
Tropsko sunce može brzo isušiti ove bazenčiće.
Ako se razina vode spusti, ti se punoglavci moraju izvući iz nevolje…
udvostručavanjem brzine preobrazbe.
Kao žabice napokon mogu pobjeći iz lokvi koje se suše.
Sve dok ih ne zgnječe.
A u krošnjama stabala ulozi su još i veći.
Mnoge Leuserove životinje ovladale su životom ovdje.
No možda nitko nije odvažniji od Thomasova langura.
Žive samo na sjeveru Sumatre
te se kreću u skupinama do 20 jedinki.
Jedan mužjak vodi skupinu,
a ostali su ženke i mladunci.
Odrasli su izrazito okretni.
Mogu jurcati po granama
i s lakoćom preskakati velike razmake.
Ovaj dvogodišnjak još razvija snagu nožnih mišića
i još se krošnjama ne može kretati spretno kao starije jedinke.
Majka ga je nosila posvuda,
ali sad ima novo mladunče.
Mladac se sad mora sam snalaziti.
Danas se suočava s jednim od najvećih izazova u životu.
Skupina je obrstila ovo stablo,
pa moraju dalje.
No za to je potreban golem skok preko razmaka većeg od šest metara.
Na visini trećega kata.
Jedna pogreška može biti kobna.
Stariji majmuni godinama usavršavaju tako dugačke skokove.
Penju se do najviših grana
i skoče…
a udovima kontroliraju spuštanje.
Čak i mama, s novim mladuncem na trbuhu,
graciozno prevaljuje tu udaljenost.
Dvogodišnjak je sljedeći.
Ali ipak mu je to previše.
Ostatak se skupine gosti na drugoj strani…
a on je zapeo.
Mama ga ne može spasiti.
Postoji samo jedan način da doznamo ima li ono što je potrebno.
Uspio je.
Prvi od mnogih takvih golemih skokova koje će napraviti na putu do zrelosti.
I dobiva itekako zasluženu nagradu.
Životinje poput langura
pomažu održavati zdravlje Leuserove prašume,
šireći sjeme i prirodno gnojivo kako se kreću.
Svaka je vrsta ovdje važna.
Čak i najmanje
koje vrebaju u mračnu podzemlju šumskoga tla.
U lisnatoj tami živi lovac,
Bipalium.
Ova vrsta plošnjaka sa svojim prepoznatljivim pojasevima
toliko je nova da tek treba dobiti ime.
Kad govorimo o grabljivcima, iznimno su maleni,
dužine nokta.
Ali ubojiti su.
U lovu je na sočna puža ili balavca.
Posvuda su u Leuseru,
proždiru mikroskopske biljke i organizme…
kao i gljivice ključne za recikliranje biljnih ostataka.
Ovdje ovaj plošnjak igra svoju ulogu.
Smanjuje njihovu brojnost i štiti zelenilo.
Kemijskim senzorima u glavi nalik batu
isprobava tlo i traži tragove žrtve.
Puževi i balavci za sobom ostavljaju neizbježan trag sluzi.
Tek s naznakama oklopa na leđima,
ovo zanimljivo stvorenje zove se polu-puž,
savršen plijen.
Plošnjak se ovije oko žrtve te izbacuje sluz da je zarobi.
Kad onesposobi plijen,
napada polu-puža toksinima i probavnim sokovima,
razgrađujući meso…
i naposljetku ga proguta ustima nasred tijela.
Za nekoliko minuta ostaje samo prozirni oklop.
Diljem Leusera ima grabežljivaca svih oblika i veličina.
Ali možda i najvažniji nalazi se na vrhu hranidbenog lanca.
Da biste ga pronašli, morate putovati još više…
do udaljenog vrha planine nalik utvrdi,
zbog kojeg se park zove…
Mount Leuser.
Uzdiže se na više od 3350 metara nadmorske visine…
često je obavijen maglom.
Šuma slabije raste…
s džepovima otvorene močvare.
Ovdje može biti do 15 stupnjeva Celzijevih hladnije
nego u vlažnim džunglama ispod.
To mogu preživjeti samo najotpornije biljke.
Drže se stijena i učvršćuju tlo,
sprječavaju eroziju i zadržavaju kišnicu
koja se stalno slijeva u šume daleko ispod.
Sablasno je tiho.
Samo se nekoliko životinja zaputi ovako visoko na planinu.
Muntjak, vrsta jelena koji brsti močvarno bilje.
Znanstvenici se nadaju da će kamere napokon snimiti grabljivca
koji ih lovi,
a to bi ovdje bilo prvi put.
Ali gotovo se nikad ne vidi.
Pa treba biti strpljiv.
Napokon…
na visokom planinskom pašnjaku…
sumatranski tigar.
Ovaj odrasli mužjak provjerava znanstvenu opremu
koja ga snima.
Teren je toliko nepristupačan da gotovo nitko nije proučavao
ponašanje sumatranskog tigra.
No vjeruje se da dok patroliraju vrhovima planina,
ovi tigrovi sprečavaju jelene i druge životinje
da popasu osjetljivu vegetaciju.
Ove dragocjene snimke dokazuju da su još ovdje.
Sve dok štitimo park,
najveća mačka Sumatre može ostati kralj džungle.
Dok Leuserov planinski teren donekle pruža prirodnu zaštitu,
na rubu parka divlje su životinje ugroženije.
Leuserov ekosustav nastavlja se na područje dvostruko veće od parka.
Većina je zaštićena…
no milijuni ljudi žive u gradovima i selima među ovim šumama.
Stoga je podrška lokalnih zajednica ključna
za zaštitu Leuserovih životinja.
Skriven među stablima na južnoj granici Leusera
rijetko je viđen sumatranski spori loris.
Ima goleme oči
koje mu pomažu da vidi u gotovo potpunoj tami.
Ova majka ima mladunče staro tek nekoliko tjedana,
no već je preveliko da bi ga nosila dok se hrani.
Riskantno je ostaviti ga.
Suparnički lorisi mogu biti opako teritorijalni.
A ovdašnja je šuma prepuna zmija.
Ali lorisi imaju tajno oružje.
Njihov ugriz sadrži smrtonosni otrov,
zbog kojega su jedini otrovni primati na planetu.
Čak i ovaj mladac.
Tako da ga mama može sakriti među lišćem
dok sama ide u potragu za hranom.
Izuzetno je neobično vidjeti kako se spori lorisi spuštaju na tlo.
Ali mora da dođe do svoje omiljene hrane,
kalijandre.
Mirišljav nektar pun je energije potrebne za hranjenje djeteta.
Ali ove procvale grmove posadili su farmeri
da zaštite usjeve kave.
Zbog lorisove blizine ljudima dolazi do problema.
Trgovci ilegalnim kućnim ljubimcima
lovili su ova slatka stvorenja gotovo do istrebljenja.
Srećom, ova je zajednica uključena u novi plan koji ih štiti.
Farmeri dobivaju bolju cijenu za kavu
ako ne diraju lorise.
A lorisi pomažu farmerima
jer kad jedu kalijandru,
oprašuju je.
Kako se bliži zora, mora se vratiti mladuncu
i posvetiti se majčinstvu.
Lokalne zajednice mogu pomoći u borbi protiv najveće prijetnje,
krčenja šuma.
Leuser je tako golem da je gotovo nemoguće patrolirati.
Svakoga sata
raskrče područje veličine nogometnog igrališta,
često protuzakonito,
kako bi napravili mjesta za uzgoj palmina ulja.
Palmino ulje koristi se u do 50 % proizvoda na policama supermarketa,
od keksa do šampona.
Ove su plantaže beživotne
u usporedbi s bogatstvom prašume.
Ali neke zajednice
sudjeluju u borbi…
te s čuvarima prirode rade na uklanjanju plantaža.
Mala subvencija i prilika
za uzgoj nekoliko unosnih voćaka u šumi
daju im podstrek i štite njihovu budućnost.
Na oporavljenoj zemlji Leuser brzo stvara čuda.
Vjetar donosi sjeme iz zdravih šuma u blizini.
Mikroorganizmi pomažu s oporavkom tla.
Za samo nekoliko mjeseci paprati i druge biljke izrastu na starome mjestu.
Dolaze oprašivači.
Sisavci i ptice šire više sjemenja.
I za samo četiri godine
iznova buja nova šuma.
I zbog toga se životinje počinju vraćati.
Naposljetku će narasti i golema stabla.
Upijat će sve više ugljičnog dioksida iz naše atmosfere
te je obogaćivati kisikom,
što nam svima koristi.
Zaštitimo li ovu šumu,
najugroženija azijska bića i dalje će imati dom.
Dok je bio mladunče,
ovaj sumatranski orangutan odnesen je iz šume
i prodan u trgovini ljubimcima.
Nakon godina zatočeništva
napokon je spašena
i vraćena da slobodno živi u krošnjama.
A sad i ona ima mladunče.
Mlado manje od dva tjedna.
Tako je maleno da stane na dlan.
Ti su nježni trenuci početak
jedne od najbliskijih veza majke i mladunca u prirodi.
Osam će godina
živjeti nadohvat majčine ruke,
a ona će ga podučiti svemu što treba da preživi.
Nacionalni park Gunung Leuser
i golem ekosustav koji ga okružuje
mjesto je nade
i prilika da zaštitimo jedinstveni divljinu
u ovom posljednjem dragocjenom utočištu.
Nacionalni parkovi jedno su od naših najvećih postignuća.
S vremenom smo stvorili gotovo četvrt milijuna zaštićenih prostora
u gotovo svim kutovima Zemlje.
Ali na ovome svijetu koji je sve topliji i napučeniji moramo učiniti više.
I ako želimo očuvati više divljina o kojima ovisimo,
svatko od nas ima svoju ulogu.
Tražite da zaštitimo posljednje divljine
za buduće naraštaje.
Vodite kampanje za stvaranje novih, gdje god živjeli,
i inzistirajte da budu dostupne svima.
Potičite svoje zajednice da usvoje pametnije klimatske postupke.
I glasujte kao da planet ovisi o tome.
Više ne smijemo tratiti vrijeme.
Svijet koji ostavljamo djeci previše je važan.
Moramo djelovati odmah.
Prijevod titlova: Željko Radić