NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Lapsuudessani asuimme Indonesiassa muutaman vuoden.
Asuimme pienessä talossa luonnon keskellä.
Mangopuu etupihalla, hedelmien ja mausteiden tuoksu.
Riisipeltojen vesipuhvelit nostivat katseensa ohikulkijoihin.
Indonesia on täynnä tärkeitä metsiä ja biodiversiteettiä.
Mikään ei voita Leuserin ekosysteemiä,
jossa asuu eräs erittäin vaarantunut laji.
Gunung Leuser kansallispuiston sademetsät -
suojelevat useita kasveja ja lajeja,
joilla on oma tärkeä roolinsa.
Leuser on viimeinen linnake -
neljälle planeettamme uhatuimmalle lajille.
Voimakkaille ja ujoille tiikereille,
maailman pienimmälle sarvikuonolle,
ainutlaatuisille metsänorsuille -
ja orangeille, jotka ovat viisaimpia apinoitamme.
Menneisyydessä näitä eläimiä näki koko Kaakkois-Aasiassa.
Mutta metsien tuhoutuminen ja salametsästys on syy,
miksi Leuser on ainoa paikka, jossa ne elävät yhdessä.
Annammeko jonkin näin arvokkaan kadota -
vai suojelemmeko niitä lapsillemme ja lapsenlapsillemme?
Tulkaa ainutlaatuiselle matkalle.
Sumatran saarella sijaitsee suuri trooppinen sademetsä,
jonka ytimessä on Gunung Leuserin kansallispuisto.
Täällä dominoivat metsäiset vuoret,
jotka ovat kolme kilometriä korkeita.
Ne suojelevat asukkejaan kuin linnake.
Mutta eniten villieläimiä näkee höyryisissä alankoisissa viidakoissa.
Indonesiassa "oranki" tarkoittaa "metsän ihmistä".
Täällä asuukin maailman suurin populaatio.
Tämä on niiden metsä.
Suuria uroksia riittää.
Niiden isot poskityynyt houkuttelevat kumppaneita.
Ne ovat voimakkaita.
Puruvoima on vahvempi kuin leijonan.
Nuorempi urheilullinen ja kunnianhimoinen uros on liikkeellä.
Rakus.
Sen nimi tarkoittaa "ahnetta".
Se syö lähes mitä tahansa.
Lehtiä,
puunkuorta,
hedelmiä,
termiittejä.
Kaikki maistuu.
Mikäli tämä herkkusuu ei saa tarpeekseen,
se voi kasvattaa poskityynyt -
kuten vanhatkin urokset.
Etenkin yksi ruoka ruokkii sen kunnianhimoa.
Bombacaceaen hedelmä.
Hedelmä on jalkapallon kokoinen ja täynnä maukkaita siemeniä.
Ennen sen kypsymistä se on kovaa kuin betoni -
eli syöminen on lähes mahdotonta.
Kypsä hedelmä aukeaa itsestään.
Mutta siemeniä ympäröivät terävät, ärsyttävät karvat.
Rakuksen on opittava viidakon hienostunein taito.
Monet orangit käyttävät nerokasta keinoa välttääkseen hedelmän terävät karvat.
Ensin ne valitsevat kepin.
Ne liikuttelevat keppiä monikäyttöisillä huulillaan -
ja työntävät sen hedelmän rakoihin.
Kepin avulla siemenet irtoavat -
ja karvatkin saavat lähdön.
Hedelmä on syötävissä.
Orangit ovat yleensä yksineläviä eläimiä.
Mutta nämä hedelmät ovat saatavilla vain harvoin.
Se houkuttelee orankeja kaukaa.
Nyt on tilaisuus oppia toisilta.
Friska on vanhempi naaras.
Se osaa käsitellä hedelmiä.
Rakus haluaa oppia.
Ruokaa on tarpeeksi, joten sitä siedetään.
Nämä ovat ainoat villit orangit, jotka käyttävät työkaluja näin.
Rakus haluaa kokeilla itse.
Se valmistaa varovasti työkalun.
Rakus valitsee täydellisen hedelmän.
Sitten vain kokeilemaan.
Lopulta sinnikkyys palkitaan.
Rakus saa haluamansa herkun.
Mitä enemmän se harjoittelee,
sen isommaksi ja vahvemmaksi se kasvaa.
Jonain päivänä tästä ahmatista -
voi olla johtajaksi.
Leuserin yltäkylläisyys on maaperän ansiota.
Se on kuusi kertaa muita alueen sademetsiä hedelmällisempi.
Tämä on syy siihen.
Yksi maailman aktiivisimmista tulivuorista.
Sinabung-vuori.
Vuosituhansien ajan sen purkaukset ovat suoneet alueelle tuhkaa,
jossa riittää mineraaleja ja ravinteita.
Tuhka toimii lannoitteena tukien monimutkaista viidakkoa.
Tuhansien kasvilajien ansiosta -
se on yksi maailman monimuotoisimmista metsistä.
Jättipökkövehka.
Tämä on planeetan suurin kukkiva rakenne,
joka kasvaa jopa kolmemetriseksi.
Siis koripallokorin korkuiseksi.
Se syntyy vasta, kun kasvi on kasvanut vuosikymmenen.
Valtavan kukinnon kasvattaminen vie energiaa.
Kukinta kestää vain kaksi yötä.
Joten sillä on fiksu tapa houkutella nopeasti hyönteisiä pölyttämiseen.
Se tuoksuu voimakkaasti.
Miellyttävä tuoksu ei ole.
Se haisee mädältä lihalta.
Suuri punainen kukka on 1,5-metrinen -
ja näyttää tuoreelta eläimen ruumiilta.
Yön laskeutuessa sen suurin huijaus käynnistyy.
Kanavoimalla vuosia varastoitua energiaa,
kasvi pumppaa lämpöä keskipilariinsa -
lämmittäen sen kuumaksi kuin veri.
Savupiipun tapaan nouseva lämpö levittää hajun viileään yöhön.
Sadoille hyönteisille kutsu on vastustamaton.
Ne houkutellaan kasvin keskipilariin,
joka on täynnä uros- ja naaraselimiä.
Hyönteisten etsiessä luvattua mätää lihaa,
ne ovatkin yltä päältä siitepölyssä ja kantavat sen muihin kasveihin.
Jos ne ovat jo vierailleet muualla, ne pölyttävät tämän kasvin.
Kymmenen vuoden valmistautuminen kahden yön näytökseen.
Kukan energia on lopussa.
Viivyttelijät lähtevät -
ennen kuin viimein,
muutamassa sekunnissa,
koko rakenne romahtaa.
Onnistuneen pölytyksen myötä uusi kymmenvuotinen sykli käynnistyy -
kohti valtavia kukintoja.
Jopa Leuserin alangoilla on poikkeuksellisen erilaisia maisemia.
Puiston joet kuljettavat ravinteita alavirtaan rannikolle,
jossa metsä kohtaa Intian valtameren.
Se synnyttää mutaisen mangrovesuon.
Liejuryömijä.
Tämä kala ei elä vain vedessä.
Ottaen ison henkäyksen -
ja käyttäen eviä, joissa on olkapäänivel,
se kiitää eteenpäin.
Kävelevä kala.
Se viettää suurimman osan elämästään mudassa.
Periskooppimaisissa silmissä on maaeläinten linssit,
joten se näkee paremmin maalla kuin vedessä.
Sen lempiruokaa on teräväsaksinen vihollinen,
mikäli se saa sellaisen kiinni.
Ehkä jotain pehmeämpää?
Ravut ovat nopeita,
etenkin maalla kulkevalle kalalle.
Enää sen vain täytyy riisua aseet.
Pitäessään saalista suussaan se tekee tempun.
Ravistamalla rapua tämä uhraa saksensa,
joka on maukkain osa.
Mutta menetys on vain väliaikainen.
Kuukaudessa rapu on kasvattanut uuden saksen.
Kenties entistä isomman.
Tälle maata rakastavalle kalalle elämä on pelkkää saksimista.
Sisämaassa Leuser muuttuu vuoristoiseksi.
Täällä metsä on tiheämpää.
Jyrkät kukkulat ovat vaarantuneimman eläimen viimeinen turvapaikka.
Niitä ei usein näe, ja ne ovat varsin pieniä.
Sumatransarvikuono.
Vaikka se on vain 120 cm korkea, se painaa silti satoja kiloja.
Se kulkee helposti metsässä etsiessään lehtiä.
Harventamalla kasveja se auttaa metsää -
luomalla tilaa uusille puille.
Ne kaivavat mudassa pitäen itsensä viileänä keskipäivällä.
Naapureitakin se hyödyttää.
Mitä enemmän sarvikuonoja, sitä terveempi metsä on.
Laittoman metsästyksen ja elinympäristön pienenemisen takia -
niitä on enää kourallinen luonnossa.
Metsänvartijat partioivat alueella jatkuvasti -
karkottaakseen salametsästäjät ja siirtääkseen sarvikuonot vankeuteen.
Sarvikuonot elävät nyt suojelluilla aidatuilla alueilla,
jossa jalostusohjelman toivotaan palauttavan jälkeläiset Leuseriin -
ja palauttavan sademetsään tasapainon.
Täällä elävien olentojen välillä on monia poikkeuksellisia suhteita.
Osasta emme ole edes tienneet.
Syvällä Leuserissa -
yhtä pienimmistä asukeista auttaa yksi suurimmista.
Sumatrannorsu.
Käyskennellessään ne luovat satoja kilometrejä pitkiä polkuja.
Monet lajit käyttävät polkuja päästäkseen viidakon läpi.
Yhden elämä riippuu niistä enemmän kuin muiden.
- Limnonectes - sammakko.
Se on vain kananmunan kokoinen,
mutta sen aistit ovat terävät.
Se havaitsee lähestyvän lauman värähdykset -
keuhkojensa erikoisonteloilla.
Sen luulisi siirtyvän pois tieltä.
Sen sijaan se lähtee laumaa kohti.
Suoraan murskausvyöhykkeelle.
Mutta norsut eivät sitä kiinnosta.
Sammakolla on vatsa täynnä munia,
ja ne on munittava seisovaan veteen.
Norsujen jalanjäljet luovat oivallisen lastenhuoneen.
Munat saavat parhaan alun elämälleen.
Emo jättää ne kuoriutumaan.
Kahdessa viikossa niistä syntyy nuijapäitä.
Ennen kuin ne muuttuvat sammakoiksi,
niiden selviytyminen on vaakalaudalla.
Trooppinen aurinko kuivattaa altaat nopeasti.
Jos vedenpinta laskee, nuijapäiden on selviydyttävä -
kaksinkertaistamalla muutoksensa vauhti.
Poikasina ne pakenevat kuivuvia lammikoita.
Kunhan niitä ei litistetä.
Puiden latvoissa panokset ovat vielä korkeammat.
Monet Leuserin eläimet ovat oppineet elämään ylhäällä.
Mutta kenties rohkein niistä on sumatransureli.
Ne asuvat vain Pohjois-Sumatralla jopa 20 yksilön ryhmissä.
Yksi uros johtaa joukkoa,
ja loput ovat naaraita ja poikasia.
Aikuiset ovat ketteriä.
Ne kiitävät oksistossa,
ja pitkät hypyt onnistuvat huoletta.
Tämä kaksivuotias kehittää yhä jalkojensa lihaksistoa.
Sen itsevarmuus ei ole aivan aikuisten tasolla.
Sen emo kantoi sitä kaikkialle,
mutta sillä on uusi poikanen.
Nuoren on nyt löydettävä oma polkunsa.
Tänään se kohtaa elämänsä suurimman haasteen.
Joukko on kuluttanut tämän puun loppuun,
joten eteenpäin on lähdettävä.
Mutta se vaatii yli kuuden metrin loikkaa.
Pudotus on pitkä.
Yksi virhe voi olla hengenvaarallinen.
Vanhemmat apinat ovat harjoitelleet pitkiä loikkia vuosia.
Kiivettyään ylimpiin oksiin ne loikkaavat -
ja käyttävät raajojaan laskeutumiseen.
Jopa emo poikasineen -
onnistuu uljaasti.
Kaksivuotias on seuraavana.
Mutta loikka on liikaa.
Toisten aterioidessa toisella puolella -
se on jumissa.
Emo ei tule apuun.
On vain yksi keino selvittää, onko siitä loikkaan.
Nappiin meni.
Ensimmäinen monista hypyistä sen aikuisuuden varrella.
Se saa ansaitun palkinnon.
Sumatransurelin kaltaiset eläimet -
auttavat ylläpitämään Leuserin sademetsän terveyttä -
levittämällä siemeniä ja lannoitetta liikkuessaan.
Jokainen laji on tärkeä.
Jopa pienimmätkin,
jotka piileskelevät pimeässä alamaailmassa.
Lehtevässä pimeydessä asuu metsästäjä,
bipalium-mato.
Tämä matolaji on niin uusi,
ettei sillä ole vielä nimeä.
Se on tavattoman pieni,
kynnen pituinen.
Mutta se on tappava.
Se etsii mehukasta etanaa.
Leuserissa niitä on kaikkialla.
Ne syövät mikroskooppisia kasveja ja organismeja.
Ja sieniä, jotka kierrättävät kasvimateriaalia.
Tässä mato täyttää oman osansa.
Madot pitävät etanat aisoissa suojellen kasvillisuutta.
Päänsä kemikaaleja käyttäen -
se maistelee maata uhria etsiessään.
Etanat jättävät aina jälkeensä limaisen polun.
Tällä puolietanalla -
on vain hieman kuorta selässään tehden siitä -
täydellisen saaliin.
Mato kiertyy uhrinsa ympärille ja pumppaa ulos limaa.
Kun saalis on ansassa,
mato käy sen kimppuun myrkyillä ja ruoansulatusnesteillä -
sulattaen etanan lihan.
Viimein mato nielaisee sen kehonsa keskiosan suulla.
Minuuteissa jäljellä on vain läpinäkyvä kuori.
Leuserissa on kaiken muotoisia ja kokoisia saalistajia.
Mutta niistä kenties tärkein on ravintoketjun huipulla.
Sen löytääkseen on kiivettävä korkeammalle -
linnoituksen kaltaiselle vuorelle,
joka antaa puistolle sen nimen.
Leuser-vuorelle.
Se on yli kolme kilometriä korkea -
ja usein sumun peittämä.
Metsän pysäyttää -
avoin nummi.
Täällä voi olla 15 astetta kylmempää -
kuin kosteissa viidakoissa.
Vain kovimmat kasvit selviävät.
Kiviin tarttuen ne pitävät maaperää aloillaan -
estäen eroosion ja säilöen sadeveden, joka sitten valuu alas metsiin.
On kumman hiljaista.
Vain harvat eläimet lähtevät näin korkealle vuorelle.
Muntjakki-peura tutkii nummen kasveja.
Tutkijat toivovat, että tutkimuskamerat nauhoittavat viimein sen saalistajan -
ensimmäistä kertaa täällä.
Sitä nähdään tuskin koskaan.
Se vaatii kärsivällisyyttä.
Viimein.
Korkealla vuoristossa -
sumatrantiikeri.
Tämä aikuinen uros tutkii tieteilijöiden tarvikkeita.
Maastoon ei pääse käsiksi, joten sumatrantiikerin käytöstä -
ei olla juuri tutkittu.
Uskotaan, että niiden partioidessa vuoristossa -
ne estävät peuroja ja muita eläimiä laiduntamasta liiallisesti.
Nämä arvokkaat kuvat todistavat, että tiikereitä on yhä.
Kunhan suojelemme puistoa,
Sumatran suurin kissa voi jatkaa viidakon kuninkaana.
Vaikka Leuserin vuoristoinen maasto tarjoaa luonnollista suojelua,
villieläimille riski on suurempi.
Leuserin ekosysteemi jatkuu puistoa suuremmalle alueelle.
Suuri osa on suojeltu,
mutta miljoonat ihmiset asuvat kylissä metsien keskellä.
Paikallisyhteisöjen tuki on siis tärkeää Leuserin luonnon suojelemiseksi.
Leuserin etelärajan puissa on piilossa -
harvoin nähty hidaslori.
Sillä on suuret silmät -
jotka auttavat sitä näkemään pimeässä.
Tällä emolla on muutaman viikon ikäinen poikanen,
mutta se on jo liian suuri emon kannettavaksi.
Sen jättäminen vaikuttaa vaaralliselta.
Kilpailevat lorit voivat olla reviiritietoisia.
Ja metsä on täynnä käärmeitä.
Mutta loreilla on salainen ase.
Niiden purema sisältää myrkkyä -
tehden niistä planeetan ainoita myrkyllisiä kädellisiä.
Poikanenkin on myrkyllinen.
Emo piilottaa sen lehtiin -
lähtiessään syömään.
On hyvin epätavallista nähdä hidasloria maassa.
Se haluaa lempiruokaansa,
kalliandraa.
Sen makealta tuoksuva nektari on ravinnerikasta poikasellekin.
Näillä pensailla viljelijät -
suojelevat kahvikasvejaan auringolta.
Lorien läheisyys ihmisiin on luonut ongelman.
Laittoman lemmikkikaupan salakuljettajat -
ovat metsästäneet ne sukupuuton partaalle.
Onneksi tämä yhteisö on osa uutta suojeluohjelmaa.
Viljelijät saavat paremman hinnan kahvistaan -
jättäessään lorit rauhaan.
Lorit taas auttavat viljelijöitä syömällä kalliandraa -
ja pölyttäen niitä.
Aamun lähestyessä emo palaa poikasen luokse -
ja äitiyden pariin.
Paikallisyhteisöt voivat auttaa taistelemalla suurinta uhkaa vastaan.
Metsäkatoa.
Leuser on niin suuri, että siellä on vaikeaa partioida.
Joka tunti -
jalkapallokentän kokoinen alue raivataan,
yleensä laittomasti,
palmuöljyn kasvattamiseen.
Palmuöljyä käytetään jopa 50 prosentissa kaupan tuotteista -
kekseistä shampooseen.
Nämä istutukset ovat elottomia sademetsän rikkauteen verrattuna.
Mutta osa yhteisöistä on käynyt taistoon -
työskennellen suojelijoiden rinnalla poistaakseen plantaasit.
He saavat tilaisuuden kasvattaa hedelmäpuita metsässä,
joka suojelee myös heidän tulevaisuuttaan.
Palautetulla maalla Leuser tuottaa nopeasti ihmeitä.
Tuuli tuo siemeniä terveistä metsistä.
Mikro-organismit parantavat maaperää.
Muutamassa kuukaudessa saniaiset ja muut kasvit kasvavat vanhan paikan päälle.
Pölyttäjät muuttavat.
Nisäkkäät ja linnut levittävät lisää siemeniä.
Ja neljässä vuodessa kukoistava metsä on jälleen palannut.
Sitten eläimet alkavat palata.
Lopulta jättimäiset puut kasvavat.
Ne imevät yhä enemmän hiilidioksidia ilmakehästä -
ja rikastavat sitä hapella -
hyödyttäen meitä kaikkia.
Jos suojelemme tätä metsää,
Aasian uhanalaisimmat eläimet säilyttävät kotinsa.
Tämä sumatranoranki vietiin poikasena metsästä -
ja myytiin lemmikiksi.
Vuosien vankeuden jälkeen se pelastettiin viimein -
ja tuotiin takaisin metsään elämään vapaana.
Nyt sillä on toinen huolehdittava.
Alle kaksi viikkoa vanha.
Niin pieni, että se mahtuisi kämmenelle.
Nämä herkät hetket ovat alkua -
luonnon läheisimmälle vanhempi-lapsi-suhteelle.
Kahdeksan vuoden ajan poikanen elää emonsa lähellä.
Emo opettaa kaiken selviytymisestä.
Gunung Leuserin kansallispuisto -
ja sitä ympäröivä suuri ekosysteemi -
antaa toivoa -
ja tilaisuuden suojella sen ainutlaatuisia eläimiä -
niiden viimeisessä turvapaikassa.
Kansallispuistot ovat suurimpia saavutuksiamme.
Olemme luoneet lähes 250 000 suojeltua aluetta -
lähes jokaisessa maassa.
Mutta maailmamme lämpenee, joten meidän on tehtävä enemmän.
Jos haluamme lisää näitä tärkeitä luonnonpaikkoja,
meillä jokaisella on rooli.
Vaaditaan suojelemaan luontoa -
tuleville sukupolville.
Kampanjoidaan enemmän kotimaissamme -
ja vaaditaan, että paikat ovat kaikkien ulottuvissa.
Vaaditaan omia yhteisöjämme valitsemaan fiksumpia ilmastotoimia.
Ja äänestetään planeetan puolesta.
Aikaa ei ole hukattavana.
Maailma, jonka jätämme lapsillemme, on liian tärkeä.
Nyt on aika toimia.
Tekstitys: Minea Laakkonen