DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Když jsem zhruba před 30 lety poprvé navštívil Keňu, byl jsem cizinec.
Byla zemí mého otce, který zemřel a kterého jsem skoro neznal.
Ale poznal jsem svou rodinu.
Navštívil jsem ves, ze které pocházela.
Všude jsem se cítil vítán.
A když jsme se sestrou strávili pár dní na safari,
cítil jsem něco jiného. Úctu.
K africké savaně, která se tu táhne do nekonečna, k otevřené obloze
a k divoké zvěři, které tu byla hojnost.
Jaký dar vidět svět novýma očima,
vidět místo, odkud koneckonců všichni pocházíme.
Chtěl bych vás vzít do jednoho zvláštního parku v Keni,
abyste zažili tlukot afrického srdce.
Nekonečný prostor nedotčené přírody, dechberoucí krásu
a divočinu epických rozměrů.
Národní park Tsavo.
Země, kde kralují sloni.
A všichni to vědí.
Na východě Afriky leží Keňa,
domov pestré škály divoké zvěře s přenádhernou krajinou.
Na jihu je Tsavo.
S rozlohou téměř 22 000 km²,
což je velikost malého státu, jde o největší národní park v Keni.
Na západě bývají nezapomenutelné západy slunce
za nejvyšší horou Afriky - Kilimandžárem.
Shlíží tu shora na prastarou lávovou půdu,
na sopečné kopce
a jiskřivé oázy.
Na východ se táhne nekonečný závoj trnitých křovin
protkaný životodárnými řekami.
Podél nich se táhne stinná stěna náhorní plošiny Yatta,
jednoho z nejdelších lávových proudů na světě.
A kam se člověk podívá,
tam typická jasně červená půda vtiskne svou osobitost každému,
kdo v této úchvatné divočině žije.
TSAVO, KEŇA
Tsavo je domovem největší keňské populace slonů.
Touto rozlehlou krajinou se toulá přes 13 000 kusů.
Kdo je chce zahlédnout, musí vědět, kde hledat.
Užívají si plavání,
při němž dospívající samci upouštějí páru.
Jako akvabely v tekuté čokoládě.
Je duben. Napajedla jsou plná.
Déšť se možná nevrátí celých šest měsíců nebo i víc.
Čím jsou samci starší, tím víc upřednostňují samotu.
Někteří z nich se možná stanou největšími suchozemskými tvory na světě.
Tohle je Lugard. Jméno mu dali strážci parku, kteří sledují jeho pohyb.
Padesátiletý samec s mimořádnými kly,
jeden z keňských národních pokladů.
Každý jeho kel váží kolem 50 kilogramů.
Tito vyslanci sloního světa museli překonat obrovské výzvy.
Přežili mnohá období sucha, moderní rozvoj
i pytláctví v rámci nelegálního obchodu se slonovinou.
V celé Africe dnes nejspíš zbývá posledních 30 samců s kolosálními kly.
V Tsavo jich žije celá třetina.
Většina z nich se dnes dožije vysokého stáří.
Národní parky hrají klíčovou roli v jejich ochraně.
Extrémní podnebí parku bude během příštích měsíců
zkouškou pro všechna zvířata, která tu žijí.
Ta, která se dokázala přizpůsobit rychle se měnícím podmínkám,
období sucha přežijí.
Hladový zoborožec si vyvinul geniální způsob,
jak si opatřit větší snídani.
Ale nesmí na to být sám.
Rodina mangusty jižní.
Zoborožec je připraven vyrazit,
ale mangusty nespěchají.
Musí čekat,
než se mangusty nachystají.
Dokud nepřijde signál, nehnou se z místa.
Konečně vyrážejí.
A hned za nimi hladový zoborožec.
Hopkající mangusty vyplaší brouky v podrostu
a ti, co jim uniknou,
sezobne on.
Ušetří mu spoustu práce se sháněním vlastního jídla.
Mangustám to zřejmě nevadí.
Společná sháňka potravy vyhovuje všem.
Zejména když krajina vyschne
a skrýší je nedostatek.
Zoborožec sedí na stráži.
Stačí jeden signál a všichni se běží schovat.
Ze všech položek v menu
je tahle nejspíš nejoblíbenější.
Oblovka žravá,
každá až 15 cm dlouhá,
jeden z největších a nejšťavnatějších plžů světa.
Není těžké ji chytit.
Neuteče vám totiž nikam daleko.
Zato je těžké ji rozlousknout.
Mangusty přišly na důmyslný způsob.
Využijí kmene stromu jako kovadliny,
o kterou šneka rozbijí.
Tsavo je jedním z mála míst, kde bylo takové chování pozorováno.
Zoborožec pozná, že ho svolávají k večeři.
Zdejší podnebí je tak suché, že není snadné se tu uživit.
Díky spolupráci mají oba druhy dostatek potravy,
i když je jídla málo.
Rozlehlý park je čím dál víc sužován suchem.
Nejnaléhavější potřebou se teď stává
voda.
Ve snaze chránit kriticky ohrožené druhy parku Tsavo
doplňují odlehlé napajedlo vodou sami strážci.
S přibývajícím večerem je vše nachystáno
a plachý tvor může přijít na scénu.
Nosorožec černý.
Matka s mládětem.
Díky citlivé kameře s nočním viděním
je můžeme vidět v barvě.
Mláďata pečlivě sledují každý matčin pohyb.
Je mezi nimi silné pouto.
Nosorožci špatně vidí na dálku,
ale mají mimořádný sluch a čich.
Špulí pysky, aby v nočním vzduchu vycítili, kdo je poblíž.
Přicházejí se napít další rodiny.
Dominantní nosorožci černí se často chovají teritoriálně.
Ale někteří jedinci jsou ještě odvážnější.
Kdysi jich v parku Tsavo žilo kolem osmi tisíc.
V 70. a 80. letech je pytláci kvůli rohům kromě 10 kusů všechny vybili.
Záchranný program zvedl počet nosorožců na dnešních více než 100 kusů.
Tato obvykle samotářská zvířata se sem chodí napít a družit.
Matky zdraví přátele,
mláďata potkávají kamarády
a otce.
Ale když přijde víc samců, atmosféra se změní.
V období sucha se tu schází neobvykle mnoho nosorožců.
Páří se tak úspěšně,
že je tu teď zvýšená rivalita o místo
a o partnerky.
Jeden ze samců se pokusí svést matku s mládětem,
ale ta mu dává jasný vzkaz.
K napajedlu přichází dominantní starší samec.
Strážci parku mu říkají Atoti.
Mladá samice.
Na páření je příliš mladá, a tak o něj nemá zájem.
Odmítnutí v něm vyvolá nepřátelství.
Snaží se svým rohem zaháknout za její zadní nohy, aby upadla.
Ostatní samice s mláďaty usoudí, že je čas odejít.
Mladé samici se podaří utéct.
A Atoti se jde zchladit.
Období sucha pokračuje
a mnoho přírodních vodních zdrojů v parku pomalu mizí.
Ale na severu parku je unikátní místo, které slouží jako stálá oáza.
Mračna nad vulkanickým polem Chyulu Hills
vystupují z plání na západě parku.
Tato pórovitá sopečná hornina absorbuje dešťovou vodu
a vytváří podzemní zásobárny vody.
Trvá víc než dvacet let, než voda prosákne k pláním pod kopci.
Tam vyvěrá jako trvalý zdroj vody
v podobě pramenů Mzima Springs,
jejichž název ve svahilštině znamená „plný života“.
Odhaduje se, že tu každý den vytryskne z podzemí
více než 200 milionů litrů vody
a vytvoří křišťálově čistá jezírka, která překypují životem.
Fíkovníky poskytují potravu kočkodanům červenozeleným.
Na padané ovoce dole čekají parmy.
Ráj hojnosti,
kde je dostatek jídla pro všechny.
Ale toto kouzelné jezírko
patří skupině čtrnácti hrochů,
kterou neohroženě brání mohutný alfa samec.
Dokáže zadržet dech až na pět minut
a víc než polovinu života stráví pod vodou.
Obvykle je najdeme v bahnitých vodách,
a tak je mimořádně vzácné pozorovat důvěrnosti
těchto plachých tvorů.
Každý den brzy ráno odvádí táta svou rodinu do hlubší, chladnější vody.
Hroši mohou vážit víc než rodinný vůz,
ale pod vodou jsou překvapivě ladní.
Během nejteplejší části dne dospělí hroši spí
a mladí dovádějí ve vodě.
Když jsou příliš divocí,
dospělí je srovnají do latě.
Bez hrochů by zdejší rozmanitý život neexistoval.
Přinášejí vodě životně důležitou surovinu.
Přírodní hnojivo.
Průzračnosti křišťálové vody to sice neprospívá,
ale díky této přísadě se ekosystému pramenů Mzima velmi daří.
Rostlinám poskytuje živiny,
hmyzu a rybám potravu.
Ryby plují s hrochy za nejčerstvější nabídkou.
Čerstvý trus není jediná potrava, kterou hroši rybám nabízejí.
Tenhle hroch láká ryby do otevřené tlamy
ke svým mohutným čelistem.
Ryby se živí zbytky jídel uvízlými v zubech
a projevují při tom mimořádnou dávku důvěry.
Svými hrubými tlamičkami čistí hrochovi kůži,
nehty, popraskaná chodidla a další důležitá místa.
Plná penze výměnou za pedikúru a čištění pleti.
Malá zelená oáza u pramenů Mzima nabízí vodu těm, co mají štěstí
a žijí v tomto koutě parku.
Ale pro ty, kdo se pohybují v jeho vyprahlém středu, to je jiný příběh.
Sloni mají neuvěřitelnou paměť.
Vede je k místům, kde v předešlých obdobích sucha našli potravu a vodu.
Uprostřed parku však narážejí na znepokojivou překážku.
Tsavo se skládá ze dvou území:
z východního a západního parku.
Mezi oběma částmi vede řez v podobě silnice a železnice.
Cesta je nebezpečnou překážkou pro zvěř, která přechází mezi oběma parky.
Roku 2017 byla vedle staré železnice dokončena nová trať,
spojující největší keňský přístav Mombasa s hlavním městem Nairobi.
Strmé náspy a ploty brání zvířatům v přechodu přes koleje
a omezují tím jejich pohyb.
Na druhou stranu přejdou pouze speciálně vybudovanými podchody.
Někteří sloni jsou natolik odvážní, že nedbají překážek.
Rychle se rozvíjející infrastruktura v Africe
má na přírodu negativní dopad.
Proto je velikost parku Tsavo tak důležitá.
Je dost velký, aby mohl nabídnout jiná místa k obživě.
V této roční době překonávají ohromné vzdálenosti nejen velká zvířata.
Je červenec, nejsušší měsíc v parku Tsavo.
Na vyprahlých pláních na východě
vychovává svou rodinu stepokur se svou družkou.
Hnízdí na zemi, a tak čerstvě vylíhnutá kuřata
během několika hodin vstanou a chodí.
Při teplotách až 38 stupňů Celsia
si musejí najít stín a bezpečný úkryt.
Jejich otec má před sebou naléhavý úkol.
Najít pitnou vodu, nebo jeho kuřata zahynou.
Připojí se k hejnu dalších stepokurů,
kteří zoufale hledají totéž.
Poletí až 30 kilometrů daleko
k mohutné řece Galana.
Ta je pro zvířata životně důležitá, neboť období sucha je velmi kruté.
V této části roku sem přilétají obrovské počty stepokurů.
Ale v blízkosti vody hrozí nebezpečí.
Držet se svého hejna znamená, že za vás stovky očí drží stráž.
V hrdle udrží až dvě polévkové lžíce vody,
ale pro jeho tři kuřátka to nestačí.
Brodí se o kus dál
a provádí pozoruhodný manévr.
Houpe tělem dopředu a dozadu
a nabírá vodu do prsních per.
Jejich speciální šroubovitý tvar nasaje vodu jako houba.
Za 15 minut má vodu nabranou a odlétá domů,
po okraj naložený vodou.
Jeden po druhém se cestou odpojují od hejna.
Volá na svou družku.
Dovede ho k místu, kam ukryla jejich žíznivá kuřata.
Táta zachránce.
Kuřátka, která se touží napít, se nahrnou k tatínkovi,
a svými zobáčky sají vzácnou vodu z jeho per.
Tuto namáhavou cestu teď podnikne každý den
po dobu dvou měsíců,
dokud kuřata nevyrostou natolik, aby si k vodě zaletěla sama.
V posledních letech je keňské podnebí
méně předvídatelné a plné extrémů.
Období sucha vrcholí
a jeho konec je v nedohlednu.
Někteří si našli způsob, jak najít posledních pár zelených lístků.
Gerenuk přešlapuje na špičkách.
Dokáže se celý život obejít bez vody.
Jiným názvem antilopa žirafí.
Díky dlouhému krku a akrobatickému umu
dosáhne na vyšší sukulenty než ostatní pasoucí se zvěř.
I pro ně je to chudý výběr.
Červenou půdu parku Tsavo zvedá prachový vír zvaný rarášek.
Větší zvířata, například buvoli,
jsou v neustálém pohybu za potravou a vodou.
Stáda se spojují. Čítají přes tisíc kusů.
Míří k řece Galana, která teče po celý rok.
Opozdilce posbírají nechvalně známí predátoři parku Tsavo.
Když se před více než 120 lety stavěla stará železnice,
terorizovali toto území dva lvi
známí jako „lidojedi z Tsava“.
Legenda praví,
že tenkrát sežrali 135 dělníků na železnici.
Skutečné číslo bude mnohem nižší.
Prosluli svými číry,
což je rys společný jejich potomkům.
Jejich vzhled pravděpodobně utvářela drsná křoviska, v nichž žijí.
Kratší hříva se tolik nezachytává o trnitý podrost
a ochlazuje je ve velkých vedrech.
Ale ani největší predátoři to nemají v téhle části roku lehké.
Z napajedla téhle smečky se stala kaluž lepkavého bahna.
Mnohé z jejich kořistí odešly hledat vodu jinam.
Zbytky špinavé vody jim prozatím postačí.
Přes suché pláně východního Tsava
míří skupina sloních samců k odlehlým severním oblastem parku.
Je to ta nejdivočejší a nejméně přístupná oblast.
Miliony let staré rozlehlé skalní monolity
vystupují ze suchých trnitých křovin.
Každý slon si pamatuje cesty, po kterých před lety šel.
Předávají si je po generace.
Shora jsou vidět jejich vyšlapané stezky.
Ve vyprahlé krajině tvoří síť.
Velcí samci dokážou jít několik dní bez vody.
To jim umožňuje překonávat obrovské vzdálenosti v suchem sužované savaně.
Vsadili svůj život na to, že až dorazí, najdou vodu.
Řeka Tiva však vyschla.
Teď je z ní jen řeka písku.
Ani kapka vody v dohledu.
Ale palmy, které řeku lemují, jsou stále ještě zelené.
To by znamenalo, že někde tady voda je.
A staří moudří sloni vědí, jak ji najít.
Sloni mají neuvěřitelně citlivý čich.
Miliony receptorů v chobotu jim pomáhají cítit vodu na míle daleko,
dokonce i když je schovaná pod pískem v metrové hloubce.
Aby se k ní dostali, musejí hrabat.
V dostatečné hloubce začne v díře vzlínat voda.
Chobot jim slouží jako pružná slámka,
kterou nasají vodu s pískem.
Zdá se, že nechají písek v chobotu usadit,
a pak ho vyfrknou.
Vychutnají si čistou, filtrovanou vodu.
Pro ty, kdo jim přihlížejí, je to lákavý pohled.
Když se sloni dostatečně napijí, přijde na řadu publikum.
Paviáni jsou u baru vždy první.
Níže po proudu řeky Tiva leží vodopád Bisadi.
Kromě několika vzácných tůní tu voda vyschla.
Je tu tajemné ticho.
Dokud nezačne svítat.
Jako by celý kaňon někdo očaroval.
Snovač rudozobý je nejhojnějším druhem volně žijících ptáků.
Je září.
Vodní zdroje se tenčí a tyto superkolonie kočovníků
se sem slétají v milionech.
Ve fascinujícím rytmu
pijí z posledních tůněk. Jeden zobák za druhým.
Tato hromadná migrace ke konci období sucha
stále narůstá.
Snovači vytvářejí u vody zmatek
a snaží se zaplašit každého, kdo se odváží napít.
Větve okolních stromů se pod jejich množstvím prohýbají.
Jsou to zajatci tohoto místa.
Dokud voda nedojde.
Vzduch je plný očekávání.
Pak se objeví symbol naděje.
Ve vyprahlé krajině nasazují baobaby zelené listy
a extravagantní bílé květy.
Ve vzduchu je změna.
A každý ji cítí.
Konečně v říjnu,
po šestiměsíční absenci,
déšť...
Rodí se v horách a kopcích západního Tsava
a na pláních východního Tsava.
Suchá písečná řeka Tiva opět proudí.
V kaňonu Bisadi, kam se slétali napít snovači,
ožívá vodopád.
Příštích několik týdnů bude řeka téct
a omlazovat krajinu.
Drama se mění v úlevu.
Z vyprahlé pouště je malovaný ráj.
Tyto extrémy dělají z parku Tsavo magické místo.
Svlačec omytý od rudého prachu
rozvine po celém parku svůj květinový koberec.
A přichází sněhová bouře bělásků hnědožilních.
Miliony jich zaplní nebe na cestě k pobřeží.
Spolu s čerstvou vegetací se objevují nové generace motýlů
a pokračují v cestě, kterou započali rodiče.
Tato obrovská hejna tančící po květinách v období dešťů
jsou pro život v parku klíčová.
Cestou opylují květy
a nabízejí hmyzožravcům snadnou potravu.
Je čas si hrát
a vychovat novou generaci.
Baby boom.
Živý důkaz toho, že jde-li o ochranu přírody,
na velikosti záleží.
Čím větší park, tím víc zvířat ho přijme za svůj domov.
Čím větší genofond, tím zdravější zvířata.
V posledních letech spojili majitelé půdy v okolí parku své síly
a vytvořili širší chráněnou oblast Tsavo,
která zdvojnásobila rozlohu chráněného území a dovolila zvířatům
bezpečně vyjít i za hranice parku.
Jen pokud budeme pokračovat v ochraně oblastí, jako je Tsavo,
a zakládat nové parky v podobném měřítku,
zajistíme přírodě na naší planetě budoucnost.
Překlad titulků: Natálie Nádassy