ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Коли я вперше відвідав Кенію приблизно 30 років тому, я був чужинцем.
Це була земля мого батька, який пішов із життя і якого я ледве знав.
Але я познайомився із сім'єю.
Відвідав село, з якого вони родом.
Усюди був бажаним гостем.
І коли ми із сестрою провели кілька днів на сафарі,
я відчув дещо інше. Захоплення.
Перед африканським бушем, що простягнувся в нескінченність під голим небом,
із його тваринним життям яке, здається, не матиме кінця.
Це справжній дар - подивитися на світ по-новому,
побачити місце, звідки зрештою всі ми родом.
Я хочу запросити вас в один особливий парк у Кенії,
щоб ви побачили серце Африки.
Безмежний простір дикої природи, краса, що перехоплює дух,
і тваринний світ грандіозних масштабів.
Національний парк Цаво.
Земля, на якій правлять слони.
І всі це знають.
У Східній Африці розташована Кенія,
домівка безлічі диких тварин і захопливих ландшафтів.
На півдні Цаво.
Приблизно 22 000 квадратних кілометрів.
Це розміри маленької країни й найбільший національний парк Кенії.
На заході незабутні заходи сонця
на фоні найвищої гори Африки, Кіліманджаро.
Що вивищується над стародавньою землею лави
вулканічного узгір'я
та разючих оаз.
А на сході нескінченний серпанок колючих чагарників…
з прорізами життєдайних річок.
Поруч із ними тіниста стіна узгір'я Ятта.
Це один із найдовших потоків лави у світі.
І куди не глянь,
легендарний яскраво-червоний ґрунт Цаво залишає свій слід
на всіх, хто живе в цій надзвичайній глушині.
ЦАВО КЕНІЯ
Цаво - домівка найбільшої популяції слонів у Кенії.
Понад 13 000 вільно мандрують цим безкрайнім простором.
Щоб знайти їх, треба знати, де шукати.
Насолоджуючись купівлею,
молоді слони випускають пар…
як синхронні плавці в рідкому шоколаді.
Це квітень. Водопої наповнені.
Дощі не повернуться ще шість чи більше місяців.
Коли самці дорослішають, компанія їм уже не потрібна.
Деякі з них можуть стати найбільшими слонами з бивнями на землі.
Це Луґард. Ім'я йому дали рейнджери, які стежать за ним.
Цьому суперслону 50 років,
і він один із національних скарбів Кенії.
Кожен бивень важить понад 45 кілограмів.
Цим представникам слонового світу довелося пережити неймовірні випробування…
серед яких засухи, сучасний розвиток і браконьєрство
через незаконну торгівлю слоновою кісткою.
Вважається, що сьогодні залишилося лише 30 суперслонів у всій Африці.
І Цаво - домівка третини з них.
Більшість цих слонів уже похилого віку.
Національні парки відіграють ключову роль у їхньому захисті.
У наступні місяці екстремальний клімат Цаво
стане випробуванням для всіх тварин, які тут живуть.
Лише ті, хто адаптувався до його швикозмінних умов,
переживуть сухий сезон.
Цей голодний птах-носоріг придумав хитромудрий спосіб
забезпечити себе більшим сніданком.
Та він не може зробити це сам.
Сім'я карликових мангуст.
Птах-носоріг готовий вирушати,
але вони не поспішають.
Він може лише чекати,
поки мангусти готуються до нового дня.
Вони нікуди не підуть, поки не отримають сигнал.
Нарешті вони вирушають.
І відразу за ними голодний птах-носоріг.
Дріботливі мангусти розворушують жуків під землею,
і те, що вони пропустили,
він підхопить,
не маючи потреби шукати власну їжу.
Схоже, мангусти не проти.
Пошуки їжі гуртом вигідні для всіх.
Особливо коли все висихає,
і не лишається рослинного покриву.
Носоріг чатує на сторожі.
Один сигнал, і всі пірнули в укриття.
З усіх пунктів меню
цей, схоже, найулюбленіший.
Гігантські африканські земляні равлики,
кожен до 15 сантиметрів у довжину,
це одні з найбільших, найсоковитіших равликів у світі.
І їх легко спіймати.
Ці равлики далеко не втечуть.
Але спробуй розколоти цей міцний горішок.
Мангусти розвинули спеціальну техніку.
Вони використовують деревину як ковадло,
об яке розбивають равлика.
Цаво - одне з небагатьох місць, де спостерігають таку поведінку.
Птах-носоріг впізнає запрошення до обіду, коли його чує.
Сухий клімат означає, що це непросте місце для проживання.
Тож завдяки спільній праці вони мають достатньо їжі,
коли її запаси вичерпуються.
Коли сухий сезон посилює хватку,
найнеобхіднішим ресурсом стає
вода.
Щоб захистити одну з найзагроженіших тварин Цаво,
рейнджери наповнюють цей віддалений водопій.
З наближенням вечора все готово
до появи цієї сором'язливої істоти.
Чорні носороги,
мати та дитя.
Завдяки чутливим камерам нічного бачення
ми можемо побачити їх у кольорі.
Малолітки тримаються ближче до матері.
Між ними міцний зв'язок.
Носороги погано бачать на відстані,
але в них неймовірні слух і нюх.
Вони закочують губи, що відчути, хто поблизу в нічному повітрі.
Більше сімей прибувають, щоб попити.
Домінантні чорні носороги схильні захищати свою територію.
Але деякі індивіди більше люблять чвари, ніж інші.
Колись їх було приблизно 8 000 тут, у Цаво.
У 1970-х і 80-х браконьєри вбили всіх через їхні роги. Лише десять лишилося.
Програма розмноження з того часу збільшила популяцію до понад 100.
Вони переважно самітники й приходять попити та поспілкуватися.
Матері вітаються з подругами.
Діти зустрічаються з товаришами
й батьками.
Але коли прибуває більше самців, атмосфера змінюється.
Під час сухого сезону тут збирається незвично велика кількість носорогів.
Вони розмножуються так успішно,
що зараз більша конкуренція за простір
і партнерів.
Один із самців проявляє інтерес до матері з малям,
але вона чітко дає йому зрозуміти.
Домінантний старший самець прибуває до водопою.
Рейнджери називають його Атоті.
Молода самиця.
Вона замолода, щоб спарюватися, і в ньому не зацікавлена.
Його незадоволення виливається у ворожість.
Він використовує свій ріг, щоб підчепити її задні ноги й перевернути її.
Інші самиці з дітьми вирішують, що час іти.
Юній самиці вдається від нього втекти.
І Атоті охолоджується.
Сухий сезон триває,
і багато природних водних джерел повільно зникають.
Але на півночі є особливе місце - постійна оаза.
Високо в Чьюлу туманні ліси
виростають зі степів Західного Цаво.
Утворені з пористого вулканічного каменю вони вбирають дощ,
створюючи підводні водосховища.
Треба понад 20 років, щоб вода просочилася до степу унизу…
де вона постійно б'є…
в джерелах Мзіми.
Ця назва означає «живий» на суахілі.
За оцінками, понад 190 мільйонів літрів
прибуває щодня із землі
в кришталево чисті затони, у яких роїться життя.
Фігові дерева забезпечують їжею верветових мавп.
А вусач чекає внизу на впалий фрукт.
Благодатний рай,
де їжі вистачає на всіх.
Але цей чарівний ставок
належить стаду з 14 бегемотів,
яких несамовито захищає величезний альфа-самець.
Він може затримати подих до п'яти хвилин
і проводить більшу частину життя під водою.
Зазвичай вони зустрічаються в болотах,
і неймовірно рідко можна побачити приватне життя
цих сором'язливих істот.
Щодня рано-вранці тато веде сім'ю в глибші, холодніші води.
Бегемоти можуть важити більше ніж сімейний автомобіль,
але під водою вони навдивовижу граційні.
Дорослі сплять у найгарячішу пору дня.
Підлітки в цей час граються.
А коли вони надто шумлять,
дорослі приводять їх до тями.
Без бегемотів цього біорізноманіття не існувало б…
бо вони приносять дещо живодайне в ці води.
Природне добриво.
Мабуть, воно не сприяє кришталевій прозорості…
але саме завдяки цій масі екосистема Мзіми процвітає.
Це забезпечує поживними речовинами рослини
і їжею комах та риб…
які слідують за бегемотами для найсвіжішої партії.
Свіжий гній не єдина їжа, яку бегемоти пропонують рибі в Мзімі.
Відкриваючи рот, цей бегемот запрошує рибу
в середину своєї величезної, потужної пащі.
Вони розшукують недоїдки між його зубами,
демонструючи надзвичайний рівень довіри.
Їхні шкрябальні ротові органи також чистять шкуру бегемота,
нігті на ногах, потріскані п'яти й усі інші важливі місця.
Повноцінна страва в обмін на педикюр і полірування.
Маленька зелена оаза в Мзімі забезпечує водою щасливих тварин,
які живуть у цьому кутку парку.
Але інакше ведеться тим, хто блукає його посушливим центром.
У слонів неймовірна пам'ять,
яка приводить їх туди, де вони знаходили їжу й воду в попередні посушливі сезони.
Але посередині парку вони натрапляють на величезну перешкоду.
Із заснування Цаво має дві частини:
східну та західну,
які розділені посередині дорогою та залізницею.
Повна руху дорога - небезпечний бар'єр для тварин,
що пересуваються між двома парками.
У 2017 році поруч зі старою завершили нову залізну дорогу,
яка з'єднала найбільший порт Кенії, Момбасу, із її столицею Найробі.
Круті насипи й загорожі не дають тваринам перетинати шляхи,
обмежуючи їхній рух.
Вони можуть опинитися на іншому боці лише через спеціально збудовані проходи.
Деякі зі слонів достатньо сміливі, щоб подолати перешкоди.
Усюди в Африці інфраструктурний бум,
який впливає на дикі місця.
Тому розміри Цаво такі важливі.
Він достатньо великий, щоб запропонувати альтернативну їжу.
Але не лише більші тварини мандрують на величезні відстані
в цю пору року.
Це липень, найсухіший місяць у Цаво.
У сухому степу на схід
самець-рябчик та його партнерка ростять свою сім'ю.
Як птахи, що гніздяться на землі, ціпки, які щойно вилупилися,
встануть і підуть за кілька годин.
Оскільки температура досягає сорока градусів Цельсія,
вони мусять знайти тінь і безпечне місце, щоб сховатися.
У їхнього батька термінове завдання.
Знайти питну воду, або його пташенята загинуть.
Він приєднується до зграї інших рябків.
Усі вони відчайдушно шукають одне й те ж.
Вони летять за 30 кілометрів…
до могутньої річки Галани.
Це життєва артерія для тварин,
коли сухий сезон справді починає кусатися.
Рябки прилітають сюди у величезній кількості в цю пору року.
Біля самої води чигають небезпеки.
Коли тримаєшся ближче до зграї, сотні очей насторожі.
Він може утримувати до двох столових ложок води в горлі,
але цього не досить для трьох його пташенят.
Він заходить трохи далі
для дивовижного викрутасу.
Качаючись уперед і назад,
він вбирає воду в пір'я на грудях.
Його спеціально адаптована форма вбирає воду, як губка.
П'ятнадцять хвилин, щоб набрати води, і він полетів…
додому повністю навантажений.
Один за одним птахи залишають зграю.
Він кличе свою подругу.
Вона веде його до місця, де заховала своїх спраглих ціпок.
Тато приходить на допомогу.
Знемагаючи від спраги, пташенята оточують свого батька,
вискубуючи дорогоцінну воду з його пір'я.
Він вирушатиме в цю виснажливу мандрівку щодня
два наступні місяці…
поки пташенята не виростуть і не літатимуть до води самі.
В останні роки клімат Кенії
став менш передбачуваним й екстремальнішим.
Це пік сухого сезону,
і його кінця поки не видно.
Дехто знайшов спосіб знаходити незначні рештки зеленого листя.
Геренуки стають на носочки, аби поскубти.
Вони можуть все життя не пити води.
Прозвані жирафовими газелями,
вони покладаються на гімнастику та довгі шиї,
щоб дотягнутися до соковитого листя, яке не дістають інші травоїдні.
Навіть для них тут не густо.
Червоний ґрунт Цаво підіймається пиловими вихорами.
Більші тварини, наприклад бізони,
змушені постійно рухатися в пошуках їжі та води.
Табуни змішуються, і тепер їх тут понад тисячу.
Вони прямують до річки Галани, яка тече цілий рік.
Ті, хто відбився, опиняться в пазурах найсумнозвісніших хижаків Цаво.
ЦАВО 750 КМ
Коли понад 120 років тому збудували стару залізницю,
цю територію тероризували два леви…
знані як «Людоїди Цаво».
За легендою,
вони зжерли 135 працівників залізниці,
хоча справжня цифра, ймовірно, значно менша.
Вони відомі своїми ірокезами, які досі притаманні їхнім нащадкам.
Їхній вигляд сформувався під впливом густого чагарнику, у якому вони живуть.
Менш імовірно, що їхня коротша грива зачепиться за тернистий підлісок.
Вона також охолоджує їх у спеку.
Але навіть найсильніший хижак страждає о цій порі року.
Водопій прайду перетворився на калюжу зі смердючим болотом.
Багато їхньої здобичі подалися на пошуки води деінде.
Ці каламутні рештки поки їх підтримають.
По сухому степу Східного Цаво
група слонів прямує до найпівнічнішої межі парку.
Це найдикіша й найнеприступніша територія.
Просторі скелясті моноліти, яким мільйони років,
виростають із сухого тернистого чагарнику.
Кожен слон пам'ятає шлях, яким вони ходили роками…
передавали поколіннями.
Їхні добре второвані стежки помітні з повітря.
Вони утворюють павутину на пустельній поверхні.
Великі слони можуть йти кілька днів без води,
завдяки чому вони подорожують на величезні відстані висохлим бушем.
Вони ризикують життям у надії знайти воду, коли прибудуть туди.
Але річка Тіва висохла.
Тепер це лише річка піску.
Жодної краплі води на горизонті.
Але пальми дум обабіч цієї сезонної річки досі зелені,
а отже, десь тут є вода.
І старі мудрі слони знають, як її знайти.
У слонів неймовірний нюх.
Мільйони рецепторів у їхньому хоботі приводять їх до води за кілометри,
і вони навіть можуть відчути її, якщо вона захована в метрі під піском.
Щоб дістатися до неї, треба копати.
Коли яма стає глибшою, у неї просочується вода.
Їхній хобот наче гнучка соломинка
висмоктує воду з піщинками.
Схоже, вони дозволяють осаду осісти в їхніх хоботах і відділитися,
а потім видувають його.
І насолоджуються чистою, відфільтрованою водою.
Це нестерпно для тих, хто дивиться збоку.
Коли вони нап'ються, надходить черга глядачів.
Бабуїни завжди перші в цьому барі.
Далі за річищем Тіви лежить водоспад Бісаді.
Сухий, за винятком кількох дорогоцінних водойм.
Тут тривожно тихо…
поки не настає світанок.
Наче весь каньйон потрапив під чари.
Червоноклювий ткач, найпоширеніший вид диких птахів у світі.
Це вересень.
Коли водні ресурси вичерпуються, ці кочівні суперколонії
збираються тут мільйонними зграями.
У гіпнотичному ритмі
вони п'ють з цих останніх водойм, по дзьобу води за раз.
Ця масова міграція все зростає
до кінця сухого сезону.
Створюючи хаос біля води,
вони відлякують усіх інших, хто наважився попити тут.
Під їхньою вагою гнуться гілки дерев довкола.
Вони в'язні цього місця,
поки є вода.
У повітрі відчувається очікування.
Потім символ надії.
На фоні висохлого пейзажу баобаби випускають зелене листя
й екстравагантний білий цвіт.
У повітрі відчуваються зміна.
Її помітили всі.
Нарешті настав жовтень,
після шести місяців засухи
прийшли дощі…
що накопичилися в узгір'ях і горах Західного Цаво,
і степах Східного Цаво.
Суха, піщана Тіва знову налилася.
Спадаючи каньйоном Бісаді, де пили воду ткачі,
оживає водоспад.
Наступні кілька тижнів ця річка буде текти,
оживляючи землю.
Драма перетворюється на втіху.
Від безплідної пустелі до барвистого раю.
Ці крайнощі Цаво заворожують.
Коли з неї змило червону пилюку,
берізка оповиває парк квітковим килимом.
І налітає завірюха з білянок.
Мільйони метеликів заповнюють небо в подорожі до узбережжя.
Як у крилатій естафеті, із зеленню з'являються нові покоління
й продовжують мандрівку, яку почали їхні батьки.
Витанцьовуючи довкола квіток, це величезні рої у вологий сезон
надзвичайно важливі для плодючості парку…
запилюючи рослини
й служачи легкодоступною їжею для комахоїдних.
Є час, щоб погратися…
і виростити нове покоління.
Сплеск народжуваності.
Живий доказ того, що, коли йдеться про захист дикої природи,
розмір має значення.
Що більше парк, то більше видів він прихистить.
Більший генетичний фонд, здоровіші тварини.
В останні роки власники земель довкола Національного парку Цаво
об'єднали зусилля, щоб створити ширшу заповідну зону Цаво,
у два рази більшу, і де тваринам буде дозволено безпечно
мандрувати поза межами парку.
Лише й далі захищаючи такі величезні дикі простори, як Цаво,
і створюючи нові парки такого ж масштабу,
ми зможемо забезпечити майбутнє для природи на цій планеті.
Переклад субтитрів: Людмила Речич