EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Första gången jag besökte Kenya, för 30 år sen, var jag en främling.
Det var pappas land. Han hade gått bort och jag kände honom knappt.
Men jag mötte min familj.
Jag besökte byn de kom från
och jag kände mig välkomnad.
När min syster och jag var ute på safari
kände jag något annat. Vördnad.
Inför det oändliga busklandskapet under en bar himmel
med otaliga vilda djur och växter.
Det var en gåva att se världen med nya ögon,
att få se platsen som vi alla ursprungligen kommer ifrån.
Jag vill ta med er till en speciell nationalpark i Kenya
för att uppleva Afrikas puls.
En gränslös natur som var häpnadsväckande vacker
och ett djurliv utan dess like.
Tsavo National Park.
En värld där elefanterna styr.
Och alla vet om det.
I östra Afrika ligger Kenya,
ett land med många olika djurarter och vackra landskap.
I syd ligger Tsavo.
Närmare 22 000 kvadratkilometer stort,
i storlek med ett litet land och Kenyas största nationalpark.
Västerut kan man se oförglömliga solnedgångar
bakom Afrikas högsta berg, Kilimanjaro.
Det tornar över ett uråldrigt land av lava,
vulkaniska berg,
och glittrande oaser.
I öst sträcker sig en taggig buskskog så långt ögat når…
…genomskuren av livgivande floder.
Längs med sträcker sig Yattaplatån,
ett av världens längsta lavaflöden.
Var man än ser,
sätter Tsavos röda jord sin prägel
på alla som lever i denna otroliga natur.
Tsavo huserar Kenyas största elefantpopulation.
Fler än 13 000 strövar fritt över vidderna.
För att hitta dem måste man veta var man ska leta.
En härlig simtur
kan dessa tjurar avreagera sig…
…som konstsimmare i flytande choklad.
Det är april. Vattenhålen är fulla.
Regnet kanske inte återkommer på över sex månader.
När hanarna blir äldre föredrar de att köra solo.
Några av dem kan få de största betarna på jorden.
Det här är Lugard, döpt av parkvakterna som följer honom.
Han är 50 år gammal och med sina "superbetar"
är han en av Kenyas nationalklenoder.
Varje bete väger över 45 kilo.
Dessa ambassadörer har tvingats utstå enorma utmaningar…
…med ihållande torka, modern utveckling,
och tjuvjakt från illegal elfenbenshandel.
Idag tror man att det endast finns 30 såna hanar kvar i Afrika.
Här i Tsavo bor en tredjedel av dem.
De flesta blir väldigt gamla.
Nationalparkerna är viktiga för att kunna skydda dem.
De kommande månaderna kommer Tsavos extremväder
pröva alla djuren som lever här.
Bara de som anpassat sig till de skiftande förhållandena
kommer att överleva torkan.
Denna hungriga näshornsfågel har ett smart sätt
att få sig en större frukost.
Men han behöver hjälp.
En familj dvärgmanguster.
Näshornsfågeln är redo,
men de har inte bråttom.
Han får vänta
medan mangusterna gör sig redo.
De går ingenstans innan de får sin signal.
Slutligen ger de sig av.
Den hungriga näshornsfågeln går efter.
Mangusterna skuttar omkring och får upp insekter,
och det de missar,
det tar han.
Då slipper han hitta mat på egen hand.
Mangusterna verkar inte bry sig.
Att söka föda tillsammans funkar för alla.
Särskilt när landskapet torkar upp
och det blir ont om skydd.
Näshornsfågeln håller vakt.
Ett rop får alla att söka skydd.
Av alla rätter på menyn
verkar det här vara favoriten.
Afrikanska jättesnäckor.
De blir upp till 15 cm långa
och är bland världens största och saftigaste sniglar.
De är lätta att fånga.
De här sniglarna är inte så snabba.
Men de är svåra att knäcka.
De här mangusterna har utvecklat en speciell teknik.
De använder stockarna som ett städ
som de slår sniglarna mot.
Tsavo är en av få platser där man observerat det här beteendet.
Näshornsfågeln känner igen ljudet av matklockan.
Det torra klimatet gör det svårt att klara sig här.
Genom att samarbeta får båda tillräckligt att äta
när det blir ont om mat.
Torkan tar ett allt hårdare grepp om parken
och den resurs som behövs mest
är vatten.
För att skydda ett av Tsavos mest hotade djur,
fylls det här vattenhålet på av parkvakterna.
Kvällen närmar sig och ridån går upp
för detta skygga djur.
Spetsnoshörningar.
En mamma med kalv.
Med hjälp av mörkerkameror
kan vi se dem i färg.
De unga djuren följer sina mammor.
De har ett starkt band.
Noshörningar ser dåligt på håll,
men deras hörsel och luktsinne är otroligt bra.
De kröker överläppen för att känna vilka som finns i närheten.
Fler familjer anländer för att dricka.
Dominanta spetsnoshörningar håller hårt på sina revir.
Vissa individer är aggressivare än andra.
Förr fanns 8 000 spetsnoshörningar här i Tsavo.
Under 70- och 80-talen dödade tjuvjägare alla utom tio av dem.
Ett avelsprogram har fått populationen att öka till över 100 djur.
Dessa ensamlevande djur kommer hit för att dricka och umgås.
Mammorna hälsar på vänner.
Kalvarna träffar kompisar…
…och pappor.
När fler hanar anländer så förändras stämningen.
Under torkan samlas ovanligt många noshörningar här.
De har ökat så mycket i antal
att det nu är större konkurrens om utrymmet
och om partners.
En av hanarna försöker bestiga mamman med kalven,
men hon är väldigt tydlig.
En dominant äldre hane anländer till vattenhålet.
Parkvakterna kallar honom Atoti.
En ung hona.
Hon är för ung för att bli dräktig och inte intresserad.
Hans frustration gör honom hotfull.
Han använder hornet för att försöka fälla henne till marken.
De andra honorna och kalvarna beslutar sig för att gå.
Den unga honan springer ifrån honom.
Och Atoti kyler ner sig.
Torkan fortsätter
och många av parkens naturliga vattenkällor försvinner.
Men i norra delen av parken finns en oas.
Molnskogarna högt upp i Chyulu Hills
reser sig ur slätterna i Tsavo West.
Skapade av porösa vulkaniska bergarter, absorberar de regn
och skapar underjordiska reservoarer.
Det tar över 20 år för vattnet att sippra igenom till slätterna…
…där det tränger fram i en konstant tillgång…
…vid Mzima Springs.
Namnet betyder "vid liv" på swahili.
Man räknar med att närmare 200 miljoner liter
tränger upp ur marken varje dag
och upp i kristallklara vattensamlingar som sjuder av aktivitet.
Fikonträd förser de gröna markattorna med mat.
Och barber väntar nedanför på fallande frukt.
Ett rikligt paradis
med mat så det räcker åt alla.
Men denna magiska pool
tillhör en grupp med 14 flodhästar,
och den försvaras av den enorma alfahanen.
Han kan hålla andan i upp till fem minuter
och tillbringar mer än halva livet under ytan.
De befinner sig oftast i grumligt vatten,
så det är ovanligt att man på nära håll får se samvaron
mellan dessa skygga djur.
Varje morgon leder pappan sin familj till djupare och kallare vatten.
Flodhästar kan väga mer än en personbil,
men under ytan är de förvånansvärt smidiga.
De vuxna sover under de varmaste timmarna.
Ungarna leker för fullt.
När de blir alltför livliga
styr de vuxna upp dem.
Utan flodhästarna skulle det inte finnas så många arter här,
för de tillför något mycket viktigt.
Naturlig gödning.
Den gör inte vattnet kristallklart…
…men det är tack vare den som Mzimas ekosystem frodas.
Den ger växterna näringsämnen
och mat till insekter och fiskar…
…som följer flodhästarna för att få den färsk.
Färsk gödsel är inte den enda maten som flodhästarna erbjuder fiskarna.
Genom att öppna munnen bjuder flodhästen in fiskarna
mellan sina enorma och starka käkar.
De letar efter rester mellan hans tänder,
vilket visar på en otrolig tillit.
Deras raspande mundelar rengör även flodhästens skinn,
deras hovliknande naglar, spruckna fötter och andra viktiga ställen.
En hel måltid i utbyte mot en pedikyr och polering.
Den grönskande oasen vid Mzima Springs ger vatten åt de lyckosamma djur
som lever i den här delen av parken.
Men så är det inte för de som lever nära dess torra mitt.
Elefanter har otroligt ett minne
som guidar dem till områden där de hittat mat och vatten tidigare.
Men mitt i parken stöter de på ett skrämmande hinder.
Tsavo etablerades i två delar,
East och West,
och mellan dem går en väg och en järnväg.
Den hårt trafikerade vägen utgör en barriär för djuren
som rör sig mellan parkerna.
År 2017 blev en ny järnväg klar jämsides med den gamla,
och den binder samman Kenyas största hamn, Mombasa, med huvudstaden Nairobi.
De höga vallarna och staketen hindrar djuren från att korsa spåren
och begränsar deras rörelser.
De kommer bara till andra sidan via specialbyggda vägtunnlar.
Vissa av elefanterna är modiga nog att ta sig förbi hindren.
Över hela Afrika byggs infrastrukturen ut
och det påverkar den orörda naturen.
Det är därför Tsavos storlek är så viktig.
Den är stor nog att erbjuda alternativa födoplatser.
Men det är inte bara de större djuren som rör sig långa sträckor
så här års.
Det är juli, den torraste månaden i Tsavo.
På de snustorra slätterna i öst,
en hane av arten flyghöna och hans partner har fått ungar.
De häckar på marken och de här nykläckta fågelungarna
reser sig och går inom några timmar.
Här kan det bli upp till 37 grader Celsius,
så de måste finna skugga och ett gömställe.
Deras pappa står inför en utmaning.
Han måste finna vatten, annars dör ungarna.
Han gör sällskap med andra flyghöns,
alla på jakt efter samma sak.
De flyger över tre mil bort…
…till den väldiga Galanafloden.
Den är en livlina för djuren
när torrperioden sätter in.
Ett stort antal flyghöns kommer hit vid den här tiden på året.
Vid strandkanten lurar faran.
Genom att hålla ihop med flocken har man hundratals ögon som håller koll.
Han kan hålla två matskedar i strupen,
men det räcker inte åt ungarna.
Han vadar längre ut
och utför ett otroligt knep.
Han gungar fram och tillbaka
och absorberar vatten i bröstfjädrarna.
De är spiralformade och suger åt sig vatten som en svamp.
Det tar 15 minuter att fylla upp och sen iväg.
Han flyger hem fulltankad med vatten.
En efter en viker fåglarna av från flocken.
Han ropar på honan.
Hon vägleder honom till gömstället där ungarna väntar.
Pappa räddar dagen.
De är väldigt törstiga och trängs runt pappan
för att dra ut vatten ur hans fjädrar med sina näbbar.
Han kommer att färdas samma väg varje dag
de kommande två månaderna…
…tills ungarna är stora nog att ta sig dit själva.
De senaste åren har Kenyas klimat
blivit mindre förutsägbart och extremare.
Det är mitt i torrperioden
som aldrig verkar ta slut.
Vissa har hittat ett sätt att hitta de sista gröna bladen.
Gerenuker trippar på tå för att nå.
De kan leva hela sina liv utan att dricka vatten.
De kallas "giraffgaseller"
och de behöver använda akrobatik och sina långa halsar
för att nå bladen som de andra växtätarna inte når.
Men utbudet är skralt även för dem.
Tsavos röda jord sugs uppåt i stoftvirvlarna.
Större djur, som buffeln,
måste vandra för att hitta mat och vatten.
Hjordarna slår sig ihop, över tusen djur.
De beger sig mot Galanafloden som flödar året om.
Eftersläntrare kommer att tas av Tsavos mest ökända rovdjur.
När den gamla järnvägen byggdes för över 120 år sedan,
terroriserades området av en två lejon…
…kallade "människoätarna från Tsavo."
Enligt legenden
åt de upp 135 järnvägsarbetare,
men det är troligen mycket färre.
De är kända för sina tuppkammar,
nåt som de delar med sina ättlingar.
Utseendet tros bero på att de bor i ett område med täta snår och buskar.
Den korta manen fastnar inte lika lätt i undervegetationen.
Det blir inte heller lika varmt.
Men även de tuffaste har det jobbigt så här års.
Flockens vattenhål har blivit en lerpöl.
Bytesdjuren har gett sig av för att söka vatten på annat håll.
De sista dropparna räcker för stunden.
Över de torra slätterna i Tsavo East
strövar en grupp elefanttjurar mot parkens norra delar.
Det här är det mest vildvuxna och otillgängliga området.
Stora steniga monoliter som är miljontals år gamla
reser sig ur den torra buskskogen.
Varje elefant minns vägarna de gått genom åren…
…som gått i arv genom generationer.
De vältrampade stigarna syns från luften
och bildar ett nätverk genom det karga landskapet.
Stora tjurar klarar sig utan vatten i flera dagar,
så de kan färdas långa sträckor i detta torrlagda landskap.
De har satt sina liv på att de hittar vatten när de kommer fram.
Men Tivafloden har torkat ut.
Nu är det bara en flod av sand.
Inte en droppe vatten i sikte.
Men doumpalmerna som kantar floden är fortfarande gröna,
vilket tyder på att det finns vatten i närheten.
De gamla tjurarna vet hur man hittar det.
Elefanter har ett otroligt luktsinne.
Miljontals receptorer i snabeln för dem till vatten flera kilometer bort,
och de kan känna det även när det är begravt under sanden.
De måste gräva för att komma åt det.
När väggarna blir djupare börjar grundvattnet sippra in.
Snabeln fungerar som ett flexibelt sugrör
som suger upp det sandiga vattnet.
De verkar låta sedimentet sjunka ner i snabeln och separera,
sen blåser de ut det.
De kan njuta av rent, filtrerat vatten.
Frestande för de som ser på vid sidan av.
När de druckit klart är det publikens tur.
Babianerna är alltid först i baren.
Längre nedströms ligger vattenfallet Bisadi.
Det är uttorkat, förutom några små vattensamlingar.
Det är kusligt tyst…
…fram till gryningen.
Det är som om hela kanjonen förtrollas.
Blodnäbbsvävare, världens rikligaste vilda fågelart.
Det är september.
Vattenhålen krymper och dessa nomadiska superkolonier
samlas här i miljontals.
I en fascinerande rytm
dricker de från dessa vattensamlingar, en näbb åt gången.
Denna massmigration växer och växer
mot slutet av torrperioden.
Det blir kaos vid vattnet
och de skrämmer bort alla som vågar dricka här.
Antalet fåglar får grenarna att böjas på träden i närheten.
De är fångar här
så länge som vattnet räcker.
Luften är tung av förväntan.
Sedan kommer en hoppfull symbol.
I detta uttorkade landskap slänger baobabträden ut gröna löv
och yppiga vita blommor.
Förändringen hänger i luften.
Och alla känner det.
Så i oktober,
efter sex månaders frånvaro,
regn.
Det byggs upp i bergen i Tsavo West
och på slätterna i Tsavo East.
Den torra och sandiga Tivafloden flödar igen.
Vattnet forsar över Bisadikanjonen, där blodnäbbsvävarna drack,
och vattenfallet vaknar åter till liv.
De kommande veckorna kommer floden att flöda fram
och vitalisera landet.
Dramatiken blir till lättnad.
Från karg öken till färgstarkt paradis.
Det är ytterligheterna i Tsavo som är så magiska.
Den röda jorden är bortsköljd
och vindeväxten blomman för dagen växer i hela parken.
En snöstorm av vitfjärilar anländer.
I miljontals fyller de himlen på sin resa mot kusten.
Som i en bevingad stafett, kommer nya generationer med växtligheten
och fortsätter resan som föräldrarna inledde.
De dansar fram över blommorna och dessa svärmar under regnperioden
är viktiga för parkens fruktbarhet.
De pollinerar växterna
och utgör enkla måltider för insektsätare.
Det finns tid för lek…
…och uppfostra nästa generation.
En babyboom.
De är levande bevis för att när det gäller naturskydd
så spelar storleken roll.
Ju större park, desto fler arter som bor där.
Ju större genpool, desto friskare djur.
De senaste åren har markägarna runt Tsavo National Park
gått samman för att skapa Tsavo Conservation Area.
Det är en fördubbling av ytan och djuren kan ströva
i trygghet bortom dess gränser.
Det är bara genom att skydda områden som Tsavo
och skapa nya parker i liknande storlek
som vi kan säkra naturens framtid på den här planeten.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth