A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Először 30 évesen jártam Kenyában. Akkor még idegen voltam ezen a vidéken.
A néhai apám, akit alig ismertem, itt született.
De találkoztam a rokonaimmal. Meglátogattam a falut, ahonnan származnak.
Mindenhol szívesen fogadtak.
Amikor a húgom és én eltöltöttünk pár napot a szafariban,
egy érzés kerített hatalmába. Az áhítat.
A végtelen afrikai bozót, a tiszta égbolt
és a mérhetetlenül gazdag állatvilág láttán.
Különleges kiváltság így látni a világot.
Megnézni azt a helyet, ahonnan mindannyian származunk.
Szeretném elvinni önt Kenya egyik különleges parkjába.
Hogy megízlelhessük Afrika esszenciáját.
Ezen a helyen végtelen tájak, lélegzetelállító szépség
és hatalmas élővilág tárul elénk.
Ez a Tsavo Nemzeti Park.
A föld, aminek az elefántok az urai.
És ezt mindenki tudja.
Kenya Afrika keleti részén található.
Kenya változatos élővilágnak és lélegzetelállító tájaknak ad otthont.
A Tsavo az ország déli részén található. A területe közel 22 000 négyzetkilométer.
Akkora, mint egy kisebb ország. A Tsavo Kenya legnagyobb nemzeti parkja.
Nyugaton mesés naplementét láthatunk, amint a nap Afrika legmagasabb hegye,
a Kilimandzsáró mögött tér nyugovóra.
Ősi lávamező,
vulkanikus hegyek
és tündöklő oázisok találhatók itt.
Keleten pedig végeláthatatlan tüskés bozót borítja a tájat.
Amelyet életadó folyók szelnek át.
A folyók mellett a Yatta-fennsík árnyas szirtjei tornyosulnak,
amik a világ egyik leghosszabb lávafolyamából alakultak ki.
És bármerre nézünk, mindenhol a Tsavo vörös talajával találkozunk.
Ez a föld mindenkin nyomot hagy, aki ebben a különleges vadonban él.
A Tsavo ad otthont Kenya legnagyobb elefántpopulációjának.
Több mint 13 000 egyed rója szabadon ezt a hatalmas tájat.
De tudnunk kell, hol keressük őket.
Élvezik a fürdőzést.
A fiatal bikák kieresztik a gőzt.
Olyanok, mint a szinkronúszók a folyékony csokoládéban.
Április van. A vízlelőhelyek most tele vannak.
Lehet, hogy több mint hat hónapon át nem fog esni az eső.
Ahogy a hímek idősebbek lesznek, elhagyják a csordát.
Néhányukból a világ legnagyobb agyaras állatai lesznek.
Ő Lugard. Az őt megfigyelő vadőrök nevezték el így.
Egy 50 éves „szuperagyar”,
aki egyben Kenya egyik nemzeti kincse is.
Az agyarai egyenként nagyjából 45 kilogrammot nyomnak.
Az elefántok világának ezen képviselőinek óriási kihívásokkal kellett megbirkózniuk.
Túl kellett élniük az aszályokat,
a világ fejlődését és az illegális csontkereskedelem orvvadászait.
Úgy hiszik, manapság már csak 30 „szuperagyar” maradt egész Afrikában.
És egyharmaduknak a Tsavo ad otthont.
A legtöbben már jócskán benne vannak a korban.
A védelmükben a nemzeti parkok kiemelt szerepet játszanak.
A következő hónapokban a Tsavo extrém időjárása
próbára fogja tenni az itt élő állatokat.
Csak azok fogják túlélni a száraz évszakot,
akik alkalmazkodtak a gyorsan változó körülményekhez.
Ez a szarvascsőrű madár okosan kitalálta, hogy hogyan juthat kiadós reggelihez.
De segítségre van szüksége.
Egy törpemongúzcsalád.
A szarvascsőrű készen áll,
de ők nem sietnek sehova.
Kénytelen várni,
amíg a mongúzok összeszedik magukat.
Amíg nem kapnak jelet, nem indulnak el.
Végre mehetnek.
Az éhes szarvascsőrű követi őket.
A szaladgáló mongúzok felzavarják a bogarakat,
és amit ők otthagynak, a szarvascsőrű felkapja a csőrével.
Így nem kell az élelem felkutatásával fáradoznia.
A mongúzokat ez nem zavarja.
A közös gyűjtögetésből mindenki profitál.
Főleg, amikor száraz az aljnövényzet,
és nincs hova bújni.
A szarvascsőrű az őrszem szerepét tölti be.
Amint jelez, mindenki fedezékbe húzódik.
Az étlapon lévő fogások közül
ez az egyik kedvencük.
A közönséges achátcsiga.
Akár 15 centiméteresre is megnőhet.
Ez a világ egyik legnagyobb és leglédúsabb csigafaja.
És elkapni is könnyű.
Ezek a csigák nem szaladnak el sehova.
Ugyanakkor nehéz széttörni a házukat.
A mongúzok egyedülálló technikát fejlesztettek ki.
A tuskókat üllőként használják.
Hozzájuk csapkodják a csigákat.
A Tsavo azon kevés helyek egyike, ahol ilyen viselkedést figyeltek meg.
A szarvascsőrű a hang alapján tudja, mikor készül el az étel.
A száraz éghajlat miatt nem könnyű ezen a vidéken élni.
Ha segítenek egymásnak,
mindketten elég élelemhez jutnak még akkor is, amikor kevés van belőle.
Ahogy a száraz évszak hatása érződni kezd a hatalmas parkban,
a legfontosabb dolog, amire szükség van,
a víz lesz.
A Tsavo legveszélyeztetettebb állatai védelmében
a vadőrök feltöltik vízzel ezt a félreeső vízlelőhelyet.
Az este leszálltával minden készen áll ahhoz,
hogy ez a félénk teremtmény a színre lépjen.
A keskenyszájú orrszarvú.
Anya és a borja.
Az érzékeny éjjellátó kamerának hála színesben láthatjuk őket.
A fiatal egyedek szorosan követik az anyjukat.
Erős a közöttük lévő kapcsolat.
Az orrszarvúk rosszul látnak távolra.
De a hallásuk és a szaglásuk hihetetlenül jó.
Visszahúzzák az ajkukat, hogy a levegőből megállapítsák,
ki jár a közelben.
Újabb családok jönnek, hogy igyanak.
A domináns keskenyszájú orrszarvúk nem tűrik a betolakodókat.
De néhányan közülük harciasabbak, mint a többiek.
Egykor nagyjából 8000 példány élt a Tsavóban.
Az 1970-es és 1980-as években
az orvvadászok tízet leszámítva mindet megölték a szarvukért.
Egy szaporítási programnak hála a számuk mára 100 felett van.
Ezek az általában remete lények inni és egymással találkozni jönnek ide.
Az anyák üdvözlik a barátaikat.
A borjak játszótársakkal találkoznak.
És az apjukkal.
De megváltozik a hangulat, ahogy egyre több hím tűnik fel.
A száraz évszak során szokatlanul sok orrszarvú gyűlik össze itt.
Olyan sikeres volt a szaporításuk,
hogy már egyre többen kelnek versenyre a területért.
És a partnerekért.
Az egyik hím rámászik az egyik borjas anyára.
De a nőstény kifejezi a nemtetszését.
Egy domináns, idősebb hím érkezik a vízlelőhelyhez.
A vadőrök Atotinak hívják.
Ez egy fiatal nőstény. Még túl fiatal a szaporodáshoz.
Nem érdeklődik a hím iránt.
A hím frusztrációja agresszióba csap át.
A szarvát megpróbálja beakasztani a nőstény hátsó lábába, hogy elgáncsolja.
A többi nőstény és borjú úgy dönt, hogy ideje távozni.
A fiatal nősténynek sikerült elfutnia a hím elől.
Atoti pedig lehűti magát.
A száraz évszak előrehaladtával
a parkban található számos természetes vízlelőhely lassan kiszárad.
De északon van egy különleges hely, ami egy állandó oázis.
A felhők átkúsznak a Chyulu-hegység felett,
és a Tsavo nyugati részén lévő síkságra érkeznek.
A porózus, vulkanikus kőzet magába szívja az eső vizét,
így föld alatti víztározók jönnek létre.
Több mint 20 évig tart, amíg a víz a hegység alatti síkságra szivárog.
Ahol előtör, és folyamatosan táplálja…
a Mzima forrásokat.
Ez a név szuahéliül élőt jelent.
Úgy becsülik, hogy naponta több mint 190 millió liter víz tör a felszínre,
és kristálytiszta tavakat alkot, amelyekben nyüzsög az élet.
A fügefák táplálékot biztosítanak a szavannacerkófoknak.
A márnák odalent várakoznak a lehulló táplálékra.
Ez egy termékeny paradicsom, ahol mindenki számára van elég élelem.
De ez a varázslatos tó
egy 14 egyedből álló vízilócsordához tartozik.
Amit rettenthetetlenül őriz a hatalmas alfa-hím.
Akár öt percig is képes visszatartani a lélegzetét.
És az életének több mint a felét a víz alatt tölti.
Többnyire iszapos tavakban él.
Ezért nagyon ritkán figyelhető meg közelebbről
ezeknek a visszahúzódó lényeknek az élete.
Az apa minden hajnalban mélyebb, hűvösebb vízhez vezeti a családját.
Némelyikük egy családi autónál is nehezebb,
de a víz alatt meglepően kecsesen mozognak.
A felnőttek átalusszák a nap legmelegebb részét.
A fiatalok eközben mindvégig játszanak.
Ha túlságosan nagy felfordulást csinálnak, a felnőttek rendre intik őket.
A vízilovak nélkül nem lenne itt ennyire változatos az élővilág.
Ők tesznek egy létfontosságú dolgot a vízbe.
Természetes trágyát.
A víz talán nem lesz kristálytiszta…
de ez az anyag kell ahhoz, hogy jól működjön a Mzima ökoszisztémája.
Tápanyaggal látja el a növényeket,
és ennivalót biztosít a rovarok és a halak számára.
Akik követik a vízilovakat a friss élelemért.
A friss trágya nem az egyetlen dolog, amit a vízilovak a halaknak adnak.
A víziló kitátja az állkapcsát,
hogy a halak beúszhassanak az erős szájába.
Megeszik a fogai közt ragadt maradékot.
Ezzel páratlan bizalomról tesznek tanúbizonyságot.
A reszelőszerű szájukkal a víziló bőrét is megtisztítják.
Valamint a lábujját, a lábfejét és a többi fontos részt is.
Kiadós lakoma egy pedikűrért és fogápolásért cserébe.
Ez a kis oázis vízzel látja el azokat a szerencsés állatokat,
akik a park ezen szegletében élnek.
De más a helyzet azokkal, akik a park közepén lévő, száraz területeket járják.
Az elefántoknak kiváló a memóriájuk. Elvezeti őket oda,
ahol a korábbi száraz évszakokban vízhez és élelemhez jutottak.
De a park közepén ijesztő akadályhoz érkeznek.
A Tsavónak két része van.
A keleti és a nyugati.
Középen egy autóút és egy vasúti sín vágja ketté.
A forgalmas út veszélyes akadályt jelent a park két része közt mozgó állatoknak.
2017-ben egy új vasútvonal is épült.
Ez köti össze Kenya legnagyobb kikötőjét, Mombasát a fővárossal, Nairobival.
A meredek vasúti töltés és a kerítés megakadályozza,
hogy az állatok átkeljenek a síneken, így irányítva a mozgásukat.
Csak az erre a célra kialakított átjárókon keresztül juthatnak el a túloldalra.
Néhány elefánt elég bátor ahhoz, hogy leküzdje az akadályokat.
Afrikában nagymértékben fejlesztik az infrastruktúrát,
és ez hatással van a helyi élővilágra.
Ezért olyan fontos a Tsavo mérete.
Elég nagy ahhoz, hogy az állatok máshol is táplálékhoz jussanak.
De nem kizárólag a nagytestű állatok tesznek meg nagy távolságokat
ebben az időszakban.
Július van, a legszárazabb hónap a Tsavóban.
A keleten lévő száraz síkságon
egy hím pusztaityúk a párjával együtt neveli az utódokat.
A földön fészkelő madarak fiókái
a világra jövetelük után pár órával már járni kezdenek.
A hőmérséklet a 38 Celsius-fokot is elérheti.
Árnyékos, biztonságos búvóhelyet kell találniuk.
Az apára sürgős feladat vár.
Ivóvizet kell találnia, különben a fiókái elpusztulnak.
Más pusztaityúkokhoz csatlakozik.
Mindannyian kétségbeesetten keresik ugyanazt a dolgot.
Akár 30 kilométerre is elrepülhetnek.
A mesés Galana folyóhoz.
A folyó elengedhetetlen az állatok túléléséhez a száraz évszakban.
Rengeteg pusztaityúk jön ide az év ezen időszakában.
A part közelében veszély leselkedik rájuk.
Ha a rajjal marad, egyszerre több száz szem tud őrködni.
Két evőkanálnyi vizet tud a torkában tartani,
de ennyi nem elég a három fiókájának.
Egy kicsit beljebb gázol a vízben, hogy bemutasson egy lenyűgöző trükköt.
Előre-hátra billeg, és így vizet szív fel a begyén található tollakba.
A különleges, spirál alakú tollak szivacsként szívják fel a vizet
Tizenöt perc alatt megtankol, majd elrepül.
Vízzel felszerelkezve hazafelé veszi az irányt.
A madarak egyesével leválnak a rajról.
A hím a párját hívja.
A nőstény az elrejtett, szomjas fiókákhoz vezeti a hímet.
Az apa segít rajtuk.
A szomjas fiókák körbeveszik az apjukat,
és a csőrükkel magukhoz veszik a vizet a a tollaiból.
Az elkövetkező két hónapban mindennap meg fogja tenni ezt a fárasztó utat.
Amíg a fiókák elég nagyok nem lesznek, hogy maguk repüljenek a vízhez.
Az elmúlt években Kenya éghajlata
egyre kiszámíthatatlanabb és szélsőségesebb lett.
A száraz évszak közepén járunk.
Messze van még a vége.
Vannak, akik rájöttek, hogyan találják meg a még zöld leveleket.
A zsiráfnyakú gazella két lábra állva csipeget.
Az egész életét is leélheti anélkül, hogy vizet inna.
Ahogy a nevük is sejteti,
az akrobatikus képességeik és a hosszú nyakuk teszi lehetővé,
hogy elérjék azokat a lédús leveleket, amiket a többi növényevő nem.
De még ők sem válogathatnak.
Kavargó porördögökben száll fel a Tsavo vörös homokja.
A nagyobb állatoknak, például a bivalynak,
folyton menetelnie kell, hogy élelmet és vizet találjon.
Egy több mint ezer egyedből álló csorda verődik össze.
A Galanához tartanak, amely egész évben szállítja a vizet.
Akik lemaradnak, azokat elejtik a Tsavo leghírhedtebb ragadozói.
TSAVO 750 KILOMÉTER
Amikor több mint 120 évvel ezelőtt a régi vasútvonalat építették,
ezt a területet két oroszlán tartotta rettegésben.
A Tsavo emberevőinek nevezték őket.
A legenda szerint
135 építőmunkást faltak fel.
De a valódi szám valószínűleg kisebb ennél.
Az egyedi, tarajos sörényüket a ma élő leszármazottaik is örökölték.
Úgy vélik, a külsejüket a sűrű bozót formálta, amiben élnek.
A rövid sörény kisebb eséllyel akad bele a tüskés növényekbe.
És megvédi az oroszlánokat a hőségtől.
De még a legszívósabb ragadozóknak is nehéz ez az időszak.
A falka vízlelőhelye ragacsos sárból álló pocsolyává változott.
A zsákmányuk jelentős része más helyre ment vizet keresni.
Az utolsó megmaradt üregekből még csillapíthatják a szomjukat.
A Tsavo keleti részén lévő száraz síkságon hím elefántok egy csordája
a park távoli, északi területei felé tart.
Ez a Tsavo legvadabb és legnehezebben megközelíthető része.
Hatalmas, több millió éves kőmonolitok emelkednek ki a száraz, szúrós bozótból.
Minden elefánt emlékszik az útvonalakra, amiket az évek során bejártak.
Átadják a tudást az utódaiknak.
A kitaposott ösvények láthatóak a levegőből.
Hálózatot alkotnak ezen a kietlen vidéken.
A nagy bikák több napig is képesek víz nélkül menetelni.
Így hatalmas távolságokat tehetnek meg a kiszáradt bozótoson át.
Abban a reményben kockáztatják az életüket, hogy végül vizet találnak.
De a Tiva folyó kiszáradt.
A folyómederben már csak homok van.
Víznek nyoma sincsen.
De a folyómeder két oldalán álló fák levelei még zöldek.
Tehát valahol a közelben lennie kell víznek.
És a bölcs, öreg bikák tudják, hogyan találják meg.
Az elefántoknak kiváló a szaglásuk. Az ormányukban több millió receptor van.
Ezek segítségével kilométerekről képesek megérezni a vizet.
És akkor is kiszagolják, ha méterekre a homok alatt található.
Ásniuk kell, hogy hozzájussanak.
Ahogy mélyül a gödör, elkezd szivárogni bele a talajvíz.
Az ormányuk olyan, mint egy rugalmas szívószál.
Ezzel szívják fel a homokos vizet.
Úgy tűnik, hagyják, hogy az üledék szétváljon a víztől az ormányukban,
majd kifújják.
Így isznak tiszta, szűrt vizet.
Szívfájdító látvány ez azoknak, akik távolról figyelik őket.
Miután eleget ittak, végre eljön a közönsége ideje.
A páviánok mindig elsőként érkeznek az itatóhoz.
Lejjebb a Tiva mentén található a Bisadi-vízesés.
Jelenleg nem található itt víz, leszámítva néhány pocsolyát.
Ijesztően nagy csönd van.
Amíg virradni nem kezd.
Mintha az egész kanyont valamiféle varázslat járná át.
Piroscsőrű szövőmadarak. A világ legnépesebb vadmadárfaja.
Szeptember van. Ahogy a vízforrások apadni kezdenek,
milliónyi egyedből álló, nomád szuperkolóniák gyűlnek össze itt.
Elbűvölő ritmusban isznak az utolsó pocsolyákból.
Egymás után kortyolgatnak.
A száraz évszak vége felé egyre többen és többen lesznek.
Káosz alakul ki miattuk a víznél.
Mindenkit igyekeznek elijeszteni, akik itt mer inni.
Olyan sokan vannak, hogy a környező fák ágai meghajolnak a súlyuk alatt.
Addig itt raboskodnak,
amíg a vízkészlet teljesen el nem fogy.
Várakozás hatja át a levegőt.
Végül megjelenik a remény szimbóluma.
A száraz vidéken a majomkenyérfákon zöld levelek
és tündöklő fehér virágok jelennek meg.
Már érezhető a változás szele.
És ezt mindenki érzi.
Végre, októberben, hat hónapnyi aszály után
esni kezd.
Nyugat-Tsavo dombjai és hegyei közt
és Kelet-Tsavo pusztáin elered az eső.
A kiszáradt Tiva ismét csordogálni kezd.
Elönti a Bisadi kanyonját, ahol a szövőmadarak ittak.
És a vízesés is életre kel.
Az elkövetkező hetekben a folyó tovább hömpölyög,
és megfiatalítja a vidéket.
Enyhülés jön a vidékre.
A kietlen sivatagból festői szépségű paradicsom lesz.
A szélsőségek teszik olyan varázslatossá a Tsavót.
Megszabadult a vörös portól,
és most a hajnalka virágszőnyeggel borítja be a parkot.
Vándorló fehér lepkék hóvihara érkezik.
Millióan lepik el a levegőt, ahogy a part felé repülnek.
Olyanok, mint a szárnyas váltóversenyzők. Előbújnak a fiatal egyedek,
és folytatják az utat, amit a szüleik elkezdtek.
Az esős évszakban a hatalmas rajok tánca a virágokon
létfontosságú a park fennmaradásához.
Beporozzák a virágokat,
és könnyen megszerezhető élelemforrást biztosítanak a rovarevőknek.
Játékra is van idő.
És ideje felnevelni a következő generációt.
Bababumm van.
Ez az élő bizonyítéka annak,
hogy ha a vadon élővilágának megóvásáról van szó, a méret a lényeg.
Minél nagyobb a park, annál több fajnak adhat otthont.
Minél nagyobb a génállomány, annál egészségesebbek az állatok.
Az utóbbi években a Tsavót körülvevő földek tulajdonosai összefogtak,
hogy nagyobb területre terjedjen ki a park fennhatósága.
Megduplázták a védett vadon méretét,
és lehetővé tették, hogy az állatok szabadon járhassanak a határokon túl is.
Csak a Tsavóhoz hasonló hatalmas vadonok megvédésével
és hasonló méretű parkok létrehozásával biztosíthatjuk
az élővilág jövőjét a bolygónkon.
A feliratot fordította: D. Ferenc