NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Vieraillessani ensimmäistä kertaa Keniassa olin tuntematon.
Tämä oli isäni maa. En juurikaan tuntenut häntä.
Mutta tapasin perheeni.
Vierailin heidän kotikylässään. Tunsin oloni tervetulleeksi.
Kun sisareni ja minä vietimme aikaa safarilla,
tunsin kunnioitusta.
Loputtomalla, avaran taivaan aavikolla -
eläimistöä oli silmänkantamattomiin.
Oli lahja nähdä uusi maailma ja paikka, josta me kaikki olemme lähtöisin.
Vien teidät aivan erityiseen puistoon kokemaan Afrikan sydämenlyönnit.
Siellä riittää tilaa, upeaa kauneutta ja huikeita määriä villieläimiä.
Tsavon kansallispuisto.
Maa, jota norsut hallitsevat.
Ja kaikki tietävät sen.
Kenia on Itä-Afrikassa,
ja se on monen villieläimen ja upeiden maisemien koti.
Etelässä on Tsavo.
Alue on noin 2,2 miljoonaa hehtaaria -
eli pienen maan kokoinen ja Kenian suurin kansallispuisto.
Lännessä näkee auringon laskevan -
Afrikan korkeimman vuoren, Kilimanjaron, taakse.
Sitä peittävät muinaiset laavapeitteet,
vulkaaniset kukkulat -
ja kimmeltävät keitaat.
Idässä taas hallitsevat piikikkäät kasvit,
joita halkovat elintärkeät joet.
Vieressä kohoaa Yatta-tasangon varjoinen seinämä,
joka on maailman pisimpiä laavavirtoja.
Kaikkialla -
Tsavon kirkkaanpunainen maaperä lisää persoonallisuutta -
jokaiseen alueella asuvaan.
TSAVO, KENIA
Tsavossa asuu yksi Kenian suurimpia norsupopulaatioita.
Yli 13 000 norsua kuljeskelee alueella vapaana.
Ne nähdäkseen on tiedettävä, mistä etsiä.
Uidessaan -
nuoret urokset päästävät paineita -
kuin suklaassa esiintyvät taitouimarit.
On huhtikuu. Juomapaikat ovat täynnä.
Sateet tuskin palaavat ainakaan puoleen vuoteen.
Urosten vanhetessa ne haluavat olla yksin.
Muutama saattaa kasvattaa planeetan suurimmat syöksyhampaat.
Tässä on Lugard, joka on nimetty metsänvartijoiden toimesta.
50-vuotias "superhampainen" ja yksi Kenian kansallisaarteista.
Yksi syöksyhammas painaa yli 45 kiloa.
Norsumaailman suurlähettiläät kokevat elämässään kovia haasteita -
eläessään kuivuuden, modernin rakentamisen -
ja salametsästyksen keskellä.
Tänään superhampaisia on enää 30 koko Afrikassa.
Tsavossa niistä elää kolmannes.
Moni niistä elää vanhaksi.
Kansallispuistot ovat elintärkeitä niiden suojelussa.
Tulevina kuukausina Tsavon äärimmäinen ilmasto -
koettelee kaikkia eläimiä.
Vain nopeasti vaihtuviin olosuhteisiin sopeutuneet -
selviävät kuivasta kaudesta.
Tämä nälkäinen sarvinokka on kehittänyt nerokkaan tavan -
saada isomman aamiaisen.
Yksin se ei pysty siihen.
Kääpiömangustien perhe.
Sarvinokka on valmis toimeen,
mutta niillä ei ole kiire.
Lintu odottaa -
mangustien valmistautuessa päiväänsä.
Ne eivät liikahdakaan ilman merkkiä.
Viimein ne lähtevät.
Sarvinokka pysyy kannoilla.
Touhukkaat mangustit saavat hyönteiset liikkeelle.
Ja mitä ne eivät syö,
lintu nappaa.
Näin sen ei tarvitse etsiä ruokaa.
Mangusteja se ei haittaa.
Yhteistyö kannattaa.
Etenkin maiseman kuivuessa, ja suojapaikkojen puuttuessa.
Sarvinokka toimii vartijana.
Hälytys saa kaikki suojaan.
Ruokalistalta -
tämä näyttää olevan suosikki.
Jopa 15-senttiset -
akaattikotilot -
ovat maailman suurimpia etanoita.
Helppo saalis.
Etanat eivät pääse pakoon.
Mutta kuori on hankala rikottava.
Mangusteilla on erityinen tekniikka.
Ne käyttävät puidenrunkoja -
murskatakseen etanat.
Tsavo on yksi harvoista paikoista, jossa käytöstä näkee.
Sarvinokka tuntee kyllä ruokakellon kutsun.
Kuivan ilmaston takia täällä ei ole helppo tienata elantoaan.
Yhteistyön ansiosta molemmat saavat tarpeeksi ruokaa -
sen ollessa vähissä.
Kuivan kauden kiristäessä otettaan -
kaikkein tarpeellisin resurssi -
on vesi.
Metsänvartijat täyttävät tämän kolon vedellä -
suojellakseen vaarantuneita eläimiä.
Illan hämärtyessä tämä ujo otus uskaltautuu paikalle.
Pensassarvikuono.
Emo poikasineen.
Herkän yökameran avulla näemme ne väreissä.
Poikaset seuraavat emonsa liikkeitä.
Side on läheinen.
Sarvikuonot eivät näe hyvin kauas,
mutta kuulo- ja hajuaisti ovat loistavia.
Ne vetävät huulensa ylös tunteakseen muut lähistön eläimet.
Muitakin perheitä saapuu.
Pensassarvikuonot ovat reviiritietoisia.
Toiset ovat muita sisukkaampia.
Tsavossa niitä oli noin 8 000.
1970- ja 1980-luvuilla niitä jäi eloon vain kymmenen salametsästäjien kynsistä.
Lisääntymisohjelma on kasvattanut määrän yli sataan.
Nämä yleensä yksinäiset eläimet tulevat juomaan ja seurustelemaan.
Emot tervehtivät ystäviä.
Poikaset tapaavat leikkikavereita -
ja isiä.
Tunnelma muuttuu urosten saapuessa paikalle.
Kuivan kauden aikana suuri määrä sarvikuonoja kokoontuu tänne.
Ne ovat lisääntyneet niin menestyneesti, että nyt kilpaillaan tilasta -
ja kumppaneista.
Yksi uros yrittää hurmata emon,
mutta tämän viesti on selvä.
Johtava vanhempi uros saapuu.
Sitä kutsutaan Atotiksi.
Nuori naaras.
Se on liian nuori parittelemaan.
Uroksen turhautuneisuus johtaa vihanpitoon.
Se käyttää sarveaan yrittäen kaataa sillä naaraan.
Muut naaraat ja poikaset päättävät lähteä.
Nuori naaras pääsee pakoon.
Atotikin rauhoittuu.
Kuivan kauden jatkuessa -
moni luonnollinen vedenlähde katoaa.
Pohjoisessa on erityinen, pysyvä keidas.
Chyulu Hillsin pilvimetsät nousevat Tsavon tasangoilta.
Vulkaaninen kivi muodostaa kukkulat, ja ne imevät sadevettä -
luoden maanalaisia varastoja.
Vesi kulkeutuu tasangoille 20 vuoden ajan,
jolloin siitä tulee pysyvä lähde -
Mzima Springsissä.
Nimi tarkoittaa "elävää" swahiliksi.
Yli 227 miljoonaa litraa vettä virtaa maasta päivittäin -
kristallin kirkkaisiin, eloisiin altaisiin.
Viikunapuut tarjoavat ruokaa vihermarakateille.
Jokibarbit odottavat putoavia hedelmiä.
Antelias paratiisi,
jossa ruokaa on kaikille.
Mutta tämä taianomainen allas kuuluu 14 virtahevolle,
joiden laumaa johtaa suuri alfauros.
Se voi pidättää hengitystään jopa viisi minuuttia -
ja olla upoksissa yli puolet elämästään.
Yleensä ne elävät muta-altaissa,
joten näiden olentojen elämää ei useinkaan nähdä.
Joka aamu isä johdattaa perheensä syvempään, viileämpään veteen.
Hipot voivat painaa enemmän kuin auto,
mutta vedessä ne ovat sulavia.
Aikuiset nukkuvat päivän kuumimman osan.
Poikaset taas leikkivät.
Menon yltyessä liian kovaksi,
aikuiset pitävät jöötä.
Ilman hippoja elämä täällä ei olisi yhtä monimuotoista,
sillä ne tuovat veteen jotain elintärkeää.
Luonnollista lannoitetta.
Veden kirkkauden suhteen se ei auta,
mutta tämä tavara pitää Mziman ekosysteemin kunnossa.
Kasvit saavat ravinteita,
hyönteiset ja kalat ruokaa.
Ne seuraavat hippoja tuoreen toimituksen toivossa.
Tuore lanta ei ole ainoa hippojen tuottama ruoka.
Avaamalla suunsa tämä hippo kutsuu kalat -
vahvojen leukojensa sisään.
Ne syövät jämiä sen hampaiden välistä.
Niiden välinen luottamus on korkea.
Niiden karheat suut puhdistavat myös hipon ihon,
kynnet, haljenneet jalat ja muut tärkeät osat.
Täysi ateria vaihdossa pedikyyristä ja puhdistuksesta.
Pieni Mzima Springsin keidas tarjoaa vettä onnekkaille eläimille,
jotka asuvat alueella.
Puiston keskiössä asuvilla juttu on aivan toinen.
Norsuilla on hyvä muisti,
joka auttaa niitä palaamaan ruoan ja veden äärelle kuivina kausina.
Keskellä puistoa edessä on kuitenkin pelottava este.
Tsavo perustettiin kahdessa osassa -
itään ja länteen -
ja sitä halkoo tie ja rautatie.
Vilkas tie on vaarallinen este eläimille, jotka siirtyvät paikasta toiseen.
Vuonna 2017 vanhan rautatien viereen perustettiin uusi.
Se yhdistää Kenian suurimman sataman, Mombasan ja Nairobin.
Jyrkät penkereet sekä aidat estävät eläinten pääsyn raiteille -
rajoittaen niiden liikkeitä.
Toiselle puolelle pääsee vain erityisten alikulkusiltojen kautta.
Jotkut norsut ylittävät esteet rohkeasti.
Afrikan infrastruktuuri kehittyy vaikuttaen sen luontoon.
Siksi Tsavon koko on niin tärkeä.
Se on tarpeeksi iso tarjotakseen vaihtoehtoisia alueita.
Mutta pitkiä matkoja taittavat muutkin kuin isot eläimet.
On heinäkuu, Tsavon kuivin kuukausi.
Idän kuivilla tasangoilla -
uroshietakyyhky kumppaneineen kasvattaa perhettään.
Maassa pesivinä lintuina nämä kuoriutuneet pikkuiset -
alkavat kävellä tuntien sisään.
Lämpötila voi olla jopa 38 astetta, joten niiden on päästävä varjoon.
Niiden isällä on kiireellinen haaste.
Ilman juomavettä poikaset kuolevat.
Se liittyy hietakyyhkyjen parveen, jossa kaikki etsivät samaa asiaa.
Ne lentävät reilun 30 kilometrin päähän -
suurelle Galana-joelle.
Se on eläimille oljenkorsi -
kuivan kauden keskellä.
Hietakyyhkyt tulevat tänne joukoittain tähän vuodenaikaan.
Rannalla on vaaroja.
Kun pysyy parvessa, on tukena satoja silmäpareja.
Kurkkuun voi varastoida kaksi ruokalusikallista vettä,
mutta se ei riitä kolmelle poikaselle.
Se kahlaa hieman syvemmälle -
tehdäkseen uskomattoman tempun.
Edestakaisin keinuminen -
auttaa imemään vettä rintasulkiin.
Niiden kierremuoto imee vettä kuin pesusieni.
Viidentoista minuutin jälkeen -
on aika lentää kotiin sulat täynnä vettä.
Yksi kerrallaan linnut eroavat parvesta.
Se kutsuu kumppaniaan.
Naaras johdattaa sen janoisten poikasten luokse.
Isä pelastaa.
Epätoivoiset poikaset kerääntyvät isänsä luokse -
juoden vettä sen sulista.
Isä lentää pitkän matkan päivittäin kahden kuukauden ajan,
kunnes poikaset ovat tarpeeksi isoja lentämään matkan itse.
Viime vuosina Kenian ilmastosta on tullut yllättävä ja äärimmäisempi.
On kuivan kauden huippu,
eikä loppua näy.
Toiset ovat löytäneet keinon löytää viimeiset vihreät lehdet.
Kirahviantilooppi nousee varpailleen.
Ne pärjäävät koko ikänsä juomatta vettä.
Kuten nimikin vihjaa,
ne luottavat akrobatiaan ja pitkään kaulaansa -
yltääkseen vehreisiin lehtiin, joihin muut eivät yllä.
Silti ruokaa on vähän.
Pölypyörteet nostavat Tsavon punaista maaperää ilmaan.
Isojen eläinten, kuten puhveleiden,
on jatkettava matkaansa löytääkseen ruokaa ja vettä.
Laumat pakkautuvat yhteen. Eläimiä on yli tuhat.
Ne suuntaavat Galana-joelle, joka virtaa vuoden ympäri.
Hidastelijat joutuvat Tsavon kuuluisien petojen suihin.
TSAVO 750 KM
Kun vanha rautatie rakennettiin yli 120 vuotta sitten,
aluetta terrorisoi kaksi leijonaa -
nimeltä "Tsavon ihmissyöjät".
Legendan mukaan -
ne söivät 135 rautatietyöläistä,
vaikkakin oikea luku lienee pienempi.
Ne tunnettiin irokeeseistaan, jotka siirtyivät niiden jälkeläisille.
Kampausten arvellaan johtuvan tiheiköstä, jossa ne asuvat.
Lyhyt harja ei tartu yhtä helposti kasvien piikkeihin.
Ja ne pitävät leijonan viileänä.
Mutta kovinkin peto on pulassa tähän vuodenaikaan.
Lauman juomapaikka on muuttunut muta-altaaksi.
Saaliseläimet ovat lähteneet muualle.
Sakka riittää toistaiseksi.
Läpi Itä-Tsavon tasankojen -
urosnorsujen lauma suuntaa puiston pohjoisosiin.
Tämä on autioin ja saavuttamattomin alue.
Laajat, kiviset, miljoonia vuosia vanhat monoliitit -
nousevat esiin tiheiköstä.
Jokainen norsu muistaa reitit vuosien takaa.
Ne opetetaan seuraaville sukupolville.
Niiden polut voi nähdä ilmasta.
Ne luovat verkoston autioon maisemaan.
Isot urokset pärjäävät päiviä ilman vettä,
joten ne voivat matkata pitkiä matkoja kuivalla aavikolla.
Niiden elämä on pelissä tällä löytömatkalla veden ääreen.
Mutta Tiva-joki on kuivunut.
Nyt se on vain hiekkajoki.
Ei pisaraakaan vettä.
Mutta egyptinhaarapalmut osoittavat, että kausijoet virtaavat yhä.
Jossain on oltava vettä.
Viisaat vanhat urokset tietävät, miten sitä löytää.
Norsuilla on erinomainen hajuaisti.
Kärsän miljoonat reseptorit löytävät vettä kilometrien takaa.
Ne jopa tuntevat, kun vettä on syvällä hiekassa.
Nyt niiden on kaivettava.
Kaivojen syvetessä pohjavesi alkaa virrata.
Kärsä toimii pillinä,
joka imee hiekkaista vettä.
Ne päästävät sedimentin kärsäänsä, antavat sen hajota -
ja puhaltavat sen ulos.
Tuloksena on suodatettua vettä.
Se houkuttelee sivustakatsojia.
Kun norsut ovat juoneet, muut saavat osansa.
Paviaanit ovat aina ensimmäisenä.
Tivan alajuoksulla on Bisadi-vesiputous.
Vain muutama arvokas allas on säilynyt.
On täysin hiljaista -
aamunkoittoon saakka.
Koko kanjoni on kuin loihdittu.
Miljoonakutoja, maailman yksi runsaslukuisimmista linnuista.
On syyskuu.
Vesilähteiden kuivuessa nämä kiertelevät yhdyskunnat -
kokoontuvat tänne miljoonittain.
Lumoavan rytmin kera -
ne juovat viimeisistä vesialtaista nokallinen kerrallaan.
Massamuutto kasvaa kasvamistaan -
kuivan kauden loppuessa.
Aiheuttaen kaaoksen altaalla -
ne pelästyttävät juomaan tulevat.
Niiden määrä taivuttaa läheisten puiden oksat.
Ne jäävät alueelle,
kunnes vesi loppuu.
Ilma täyttyy odotuksesta.
Sitten toivon symboli.
Nääntyneessä maisemassa apinanleipäpuut viheriöivät -
ja synnyttävät valkeita kukkia.
Muutos on tulossa.
Kaikki tuntevat sen.
Viimein lokakuussa, kuuden kuukauden poissaolon jälkeen,
sade -
kasvaa Länsi-Tsavon kukkuloilla ja vuorilla -
ja Itä-Tsavon tasangoilla.
Kuiva, hiekkainen Tiva virtaa jälleen.
Bisadin kanjonissa, jossa miljoonakutojat joivat,
vesiputous herää eloon.
Muutaman viikon ajan joki virtaa elvyttäen maan.
Draama muuttuu helpotukseksi.
Kuivasta aavikosta vehreäksi paratiisiksi.
Tsavon äärimmäisyydet ovat taianomaisia.
Vapaana punaisesta pölystä -
elämänlanka hukuttaa puiston kukkasiinsa.
Belenois aurota -perhoset saapuvat kuin lumimyräkkä.
Miljoonat täyttävät taivaat matkallaan rannikolle.
Kuin siivekkäässä viestikisassa uudet sukupolvet -
jatkavat vanhempiensa aloittamaa matkaa.
Kukasta kukkaan tanssivat perhoset -
ovat elintärkeitä puistolle,
sillä ne pölyttävät kasveja -
ja tarjoavat helpon aterian hyönteissyöjille.
On aikaa leikkiä -
ja kasvattaa seuraava sukupolvi.
Vauvabuumi.
Tämä on todiste siitä, että luonnonsuojelussa -
koolla on väliä.
Mitä isompi puisto, sitä enemmän eri lajeja.
Mitä isompi geenipooli, sitä terveemmät eläimet.
Viime vuosina Tsavoa ympäröivät maanomistajat -
ovat liittyneet suojelualueen laajentamisjoukkoihin,
joka kaksinkertaistaisi suojelualueen ja antaisi eläinten liikkua -
sen rajojen ulkopuolelle.
Tsavon kaltaisten alueiden suojelu -
ja samankokoisten puistojen luominen -
voi auttaa meitä pelastamaan planeetan tulevaisuuden.
Tekstitys: Minea Laakkonen