ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Кілька років тому ми з Мішель відвідали з нашими доньками Патагонію.
Серед засніжених гір і кришталево чистих озер
ми дивувалися тепер рідкісному явищу -
недоторканій природі.
Вплив людини поширився на всю планету.
Національні парки можуть захистити те, що ми досі маємо.
Але якщо ми хочемо справжніх змін, мусимо повернути природі більше землі.
У Чилійській Патагонії здичавлюють величезні території,
їх повертають до природного стану,
який тут існував до нас.
Цей регіон швидко стає одним із найзахищених місць на Землі.
Чилійська Патагонія - домівка для 24 унікальних національних парків,
що простяглися неймовірно різноманітними ландшафтами…
Найдовший кряж у світі,
Анди, проліг повздовж неї, мов хребет.
У її серці пишні ліси
і відкритий патагонський степ.
Уздовж узбережжя
груба сила Тихого океану.
Патагонія змінює наші уявлення
про національні парки.
ЧИЛІЙСЬКА ПАТАГОНІЯ
На західному узбережжі Південної Америки лежить Чилі,
найдовша країна у світі,
що простяглася на 4 000 кілометрів із півночі на південь.
У її південній частині - дальній район під назвою Чилійська Патагонія
де величезні шматки землі віддали 24 національним паркам.
Найвідоміший з них - Торрес-дель-Пайне.
Його три знакові вежі височіють над ландшафтом.
У парку процвітає популяція найбільшого чилійського наземного хижака,
пуми.
Ця мама має нагодувати чотири маленькі ротики.
Їй треба полювати,
і щоб мати більше шансі на успіх,
вона мусить покинути малят.
Їхнє виживання залежить від її спритності й хитрості.
Гуанако - давній пращур домашньої лами
і її головна здобич.
Щоб влаштувати засідку, вона має злитися з пейзажем.
Чотири з п'яти полювань пуми закінчуються невдачею.
Змушена шукати іншу можливість нагодувати своїх малюків…
вона мандруватиме із сім'єю далі.
Вони не єдині пуми в пошуках їжі тут.
Молодша одинока самиця
теж на полюванні.
Зі своєї точки спостереження…
вона помічає стадо.
Оскільки за спинами в них озеро, варіанти для втечі обмежені.
Щоб звалити тварину, яка ледве не втричі важча за неї,
їй потрібно, щоб усе пішло за її сценарієм.
Вона побита й у синцях, і ще один втрачений шанс.
Мама та її малюки знайшли рештки
туші гуанако на краю ставка.
Голодна сім'я хапає, що може.
Той факт, що тварину вбили й частково поховали,
означає лише одне.
Ця їжа належить комусь іншому.
Одинока самиця.
Дитинчата нервують через незнайомку.
Але їхня мати спокійна.
Це її донька з торішнього посліду.
Одинока самиця повертає собі тушу.
Вона може й старша сестра, та це не означає, що вона хоче ділитися.
Її намоклий молодший братик чекатиме своєї черги.
Приходять інші…
і їх пускають на бенкет.
Донедавна пуми вважалися одинаками.
Гадали, що лише леви та гепарди - стадні великі кішки.
Відкриття таких міцних соціальних зв'язків
змінює думку вчених про пум.
Створення цього притулку вберегло цих кішок від фермерів,
які можуть боятися за худобу.
А також завдяки цьому стало більше простору й здобичі.
І відповідно менше конфліктів між суперниками.
Зараз у цьому парку ледве не найбільша концентрація
пум у світі.
Кількість цих величних тварин повільно відновлюється
на півдні Чилі.
За 480 кілометрів на північ уздовж Анд
знаходиться Національний парк Патагонія.
Один із найновіших парків регіону здається дикою глушиною,
його використовували як пасовисько для овець.
Пума та її здобич, гуанако, тут переслідувалися.
Тепер худобу забрали, дику природу захистили,
і земля почала повертатися до природного стану.
Оскільки пум досі мало,
гуанако швидко заселяють парк.
І цей самець сподівається зробити свій внесок.
Він прибув сюди в пошуках гарного пасовища,
яке могло б привабити самиць.
Стадо із самиць…
на найкращій ділянці для випасу.
Але його вже вважає своїм величезний домінантний самець.
А це стадо недостатньо велике
для них обох.
Домінантний самець зараз покаже, хто тут головний.
Він не надто великий і може завдати удару нижче пояса.
Парубка відганяють далі від стада…
поки він нарешті не розуміє натяк.
Переможець повертається до своїх самиць…
лише щоб знайти
серед них іншого непрошеного гостя.
Поки домінантний самець зайнятий новим суперником,
парубок прокрадається назад…
і користується можливістю…
нарешті знайти собі подругу.
Зі створенням цих національних парків
сільськогосподарські загорожі знесли,
що дозволило гуанако вільніше мандрувати,
змішуючись та зміцнюючи генофонд.
Після майже року вагітності
в матері почалися пологи.
Малюку гуанако потрібно встати на ноги якомога швидше.
Лише за два тижні
тисячі дитинчат гуанако зроблять тут свої перші кроки.
Усі самиці народжують в один час,
щоб скористатися захищеністю натовпу.
Звідси ніколи не знаєш, хто дивиться.
Зі збільшенням стад гуанако
розширюються можливості для збільшення популяції пум
і відновлення природи.
В усьому світі багато національних парків є
ізольованими районами заповідної природи.
Щоб справді процвітати,
тваринам потрібні не лише захисні заходи, а й безпечний прохід,
здатність вільно пересуватися в пошуках їжі,
території чи пари.
З 2017 року Чилі працює над тим,
щоб об'єднати клапті дикого простору,
приєднуючи національні парки до інших заповідників і морських парків
для створення мережі, захищеного коридору дикої природи,
який з'єднає понад 12 мільйонів гектарів Чилійської Патагонії.
У центрі цієї мережі знаходиться Національний парк Серро-Кастільйо,
домівка для колись загроженої істоти,
за чиїм поверненням можна спостерігати із захопленням…
Андійський кондор.
Кондори - стерв'ятники.
Вони поїдають мертвих тварин,
що життєво важливо для вилучення відходів і запобігання хворобам.
У минулому на них полювали й труїли землевласники,
прагнучи захистити худобу.
Але зараз популяція цих предивних птахів
відновлюється.
Вони гніздяться в цих важкодоступних лісистих скелях.
І щодня долають багато кілометрів у пошуках їжі…
залишаючи позаду…
уразливих пташенят.
Він може бути розміром із дорослого,
та цьому здоровезному пташеняті лише дев'ять місяців.
Кондори - найбільші у світі птахи, які ширяють.
Розмах його крил може колись досягти більше трьох метрів.
Проте наразі
він лише вчиться ними користуватися.
Він стає сміливішим.
Але перший виліт звідси був би надзвичайно ризикованим.
Краще повернутися в безпечне місце…
якщо він зможе.
Його батьки повертаються.
Нарешті час снідати.
Щоб дати йому найкращі шанси в житті,
вони виховують лише одне пташеня за раз.
Але щоб усі їхні зусилля виправдалися,
він мусить сам злетіти в небо.
Можливо, йому потрібно показати, як це робиться.
Настав час
для його першого в житті польоту.
Ну, це початок.
Уже краще.
Ці птахи надто важкі, щоб літати лише за допомогою крил.
Щоб триматися на висоті й подорожувати на великі відстані,
він має осідлати вітер.
Батьки ведуть його до повітряних течій і висхідних потоків гарячого повітря.
Їхнє пташеня буде з ними до дворічного віку.
До того часу він щодня розправлятиме крила,
набиратиметься сили, поки теж не зможе ширяти над Андами.
Майже за тисячу кілометрів на північ ландшафт починає змінюватися.
Тут переважають вулкани.
Вони прорізують землю потоками лави…
між якими ростуть первісні ліси.
На північному кінці лежить Національний парк Конґільїо,
одна з останніх твердинь араукарії, загроженого хвойного дерева.
Ці гіганти заввишки понад 45 метрів
колись були звичним явищем у північній Патагонії.
Але їх вирубали, щоб звільнити місце для ріллі,
і тепер залишилися лише їхні острівці в стародавньому лісі.
У тіні араукарії
тендітні букові ліси…
де живуть тварини, яких більше ніде на землі не знайти.
Пуду…
найменший олень у світі.
Ця плямисте дитинча може поміститися у вас на долоні.
І найменший дикий кіт Америки.
Кодкод навіть менший за домашнього кота.
Разом із цими мініатюрними ссавцями
у Валдівійському лісі також живе
одна з найвидовищніших комах у світі…
чилійський жук-олень.
Названий так через роговидні щелепи самців.
Ось цей відчув запах самиці.
Але вона за 30 метрів
у кроні бука.
Для людини це як залізти на Ейфелеву вежу.
Двічі.
Її спокусливі пахощі можуть учути самці з усід усюд.
І перегони почалися.
Нарешті він досягає крони,
випереджаючи конкурентів…
і самиця у його полі зору.
Але в нього є суперник.
Вони міряють один одного.
Тепер на перший план виходить їхня величезна зброя.
Одна з найбільших відносно розміру тіла серед усіх тварин, які колись жили.
Вона розвинулася, щоб хапати й піднімати.
Його суперник б'є першим.
Та він змінює ситуацію на свою користь і отримує перевагу.
Нарешті між ним і його парою перешкод нема.
Коли сутінки опускаються над парком,
ми згадуємо про наше місце у всесвіті.
Завдяки боротьбі зі світловим забрудненням
небесні краєвиди над заповідниками
залишаються найтемнішими на Землі.
У ясну ніч можна побачити планети Сонячної системи…
зірки Чумацького Шляху…
і далеке світіння найближчих сусідніх галактик.
Навіть неозброєним оком.
Під прикриттям темряви
один нічний лісовий мешканець допомагає відновити свою домівку.
Завдяки новим технологіям
ми можемо дізнатися про його нічні витівки.
Дромер…
«маленька мавпочка гори».
Але дромер не мавпа. Він сумчастий.
І хоча він крихітний,
ці гігантські дерева залежать від нього.
Він щовечора з'їдатиме об'єм їжі, що дорівнює вазі всього його тіла.
За своє життя він допоможе розповсюдити щонайменше 20 видів рослин,
поїдаючи фрукти…
і викидаючи насіння в нових місцях.
Коли починає світати,
він повертається поспати до свого прихованого гнізда.
І він тут не один.
Ці спільні гнізда можуть умістити до десяти дромерів, які не є родичами
і просто з'юрмилися тут.
З допомогою цих «мавпочок гори»
є шанс, що величезний Валдівійський ліс
знову простягнеться від Анд
до Тихого океану.
У Чилі понад 6 500 кілометрів звивистого узбережжя Тихого океану.
Під час останнього льодовикового періоду льодовики спускалися з гір до моря.
Рухаючись,
вони вирізали лабіринт глибоких прибережних фіордів.
Цих крижаних гігантів залишилося відносно мало.
Це льодовик Сан-Рафаель.
Щовесни окіл цих фіордів лунає ніжний спів.
Це настирливий клич самця морського леопарда.
Він тут, щоб скористатися перевагами айсбергів для розмноження…
і він співатиме вдень і вночі, щоб привабити самицю…
вміло вплітаючи у свої любовні пісні різні ноти та висоту.
Шматки його мелодійного репертуару
чути направо й наліво.
Самиця…
зачула пісню самця.
У короткий період розмноження
морські леопарди співають під водою всю ніч.
Виснажена від нічних залицянь, вона відпочиває на льоду.
Це зваблива серенада.
Самиця наближається.
Та виявляється,
що її потенційний кавалер
насправді спить.
Вчені вважають, що в період розмноження
у морських леопардів такий високий рівень гормонів,
що вони кличуть навіть під час сну.
Коли сонце починає заходити…
він нарешті прокидається.
І вони усамітнюються під льодом, щоб почати свій любовний дует.
Хоча майже половина Чилійської Патагонії під захистом,
це стосується лише п'ятої частини її прибережних вод.
За 112 кілометрів від південного кінчика материка
лежать субантарктичні острови Дієго-Рамірес,
одна з небагатьох морських заповідних територій Патагонії.
Біля цих берегів зіштовхнулися три океани.
Тихий океан на заході…
Атлантичний на сході
й суворий Антарктичний океан на півдні.
Попри те, що його оточують одні з найнебезпечніших морів у світі,
це місце кишить життям.
Острови прихистили понад два мільйони гніздових морських птахів.
Колонії альбатросів вирізають річки в щільнокущовій траві.
Це одна з небагатьох колоній альбатросів у світі, що не занепадає,
через брак хижаків на острові
та заборону рибалити в межах морського парку.
Не всі тварини, які тут живуть, можуть дозволити собі літати.
Чубаті пінгвіни також гніздяться тут.
Пінгвіни батьки по черзі долають більше сотні кілометрів
у пошуках їжі для своїх голодних малят.
Вони можуть бути відсутні до трьох днів.
Але найнебезпечніша частина подорожі -
це повернення…
коли хвиля викидає їх на берег.
Проте океан - це найменша їхня турбота.
Південноамериканські морські леви патрулюють ці води.
З кожної групи рибалок…
повернуться не всі.
Мама-пінгвін має витримати випробування, щоб повернутися до своєї сім'ї.
Але ці морські леви плавають утричі швидше.
Щоб вижити…
треба вибратися з води.
Нарешті в безпеці.
Може, і ні.
На волосинку від смерті.
А тепер важкий підйом назад до гнізда.
Просто щоб погодувати свого малюка,
кожен пінгвін мусить ризикувати життям.
По черзі вони відправлятимуться в цю мандрівку ще шість місяців,
поки їхнє маля не зможе пройти випробування морським левом.
Цей морський парк захищає понад 140 000 квадратних кілометрів води…
й розширює коридор дикої природи Чилійської Патагонії
до захищених вод Антарктиди.
Ця мережа парків захищає понад 200 видів птахів та ссавців
у найрізноманітніших середовищах існування.
Вона допомагає повернути тварин із межі вимирання.
Та користь отримують не лише дикі тварини й рослини.
Прогнозується, що екотуризм принесе сотні мільйонів доларів
місцевій економіці протягом наступних десяти років.
І він буде набагато кориснішим
для кожної істоти на нашій планеті.
У боротьбі зі зміною клімату
ця земля й рослинність слугують губкою,
яка вбирає вуглекислий газ
і робить цей регіон одним із найбільших поглиначів вуглецю в Південній Америці.
Якщо дати природі шанс, вона його поверне.
Дика природа може повернутися,
і баланс може відновитися.
Чилійська Патагонія - чудовий приклад,
чого можна досягти, коли працювати разом із природою
й вірити в справжню цінність наших національних парків.
Переклад субтитрів: Людмила Речич