EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
För några år sen besökte Michelle och jag Patagonien med våra döttrar.
Bland de snötäckta bergen och kristallklara sjöarna
förundrades vi över en allt mer sällsynt sak:
orörd natur.
Mänsklig påverkan har spridit sig över hela planeten.
Nationalparker kan skydda det vi fortfarande har.
Men om vi ska göra en förändring måste vi återlämna mer mark till naturen.
I det chilenska Patagonien återskapas stora områden
och balansen återställs som den var innan vi kom.
Regionen blir snabbt en av jordens mest skyddade platser.
Chilenska Patagonien har 24 unika nationalparker
som sträcker sig över ett varierat landskap…
Den längsta bergskedjan i världen,
Anderna, sträcker sig som en ryggrad längs hela dess längd.
I mitten finns frodiga skogar
och den öppna patagoniska stäppen.
Och längs kusten,
Stilla havets råa kraft.
Patagonien omdefinierar vår idé
om vad nationalparker kan vara.
CHILENSKA PATAGONIEN
På Sydamerikas västra kust ligger Chile,
det längsta landet i världen,
som sig över 400 mil från norr till söder.
I den södra delen finns chilenska Patagonien,
där stora landområden överlåts till dess 24 nationalparker.
Den mest kända är Torres del Paine.
Dess tre berömda torn dominerar landskapet.
I parken finns en blomstrande population av Chiles största landlevande rovdjur:
puman.
Den här mamman har fyra små munnar att mata.
Hon måste jaga,
och för att få bästa chans
måste hon lämna ungarna.
Deras överlevnad hänger på hennes smygande och list.
Guanacon, en gammal förfader till den domesticerade laman
och hennes främsta bytesdjur.
Att smälta in i landskapet är hennes bästa chans till ett bakhåll.
Fyra av fem pumajakter misslyckas.
Tvingad att hitta en annan möjlighet att skaffa mat…
…flyttar hon familjen.
De är inte de enda pumorna som letar efter mat.
I närheten är en yngre ensam hona
också på jakt.
Från sin höga utsiktspunkt…
ser hon en hjord.
Med ryggarna mot sjön är deras flyktmöjligheter begränsade.
För att fälla ett djur som är tre gånger tyngre än henne,
måste allt gå som planerat.
Slagen och stukad efter ytterligare en missad möjlighet.
Mamman och hennes ungar har hittat resterna
av ett guanacokadaver vid kanten av en damm.
Den hungriga familjen tar vad de kan.
Att den har dödats och delvis begravts
kan bara betyda en sak.
Den här maten tillhör någon annan.
Den ensamma honan.
Ungarna verkar rädda för främlingen.
Men deras mamma är lugn.
Det här är hennes dotter från förra årets kull.
Den ensamma honan tar tillbaka sitt kadaver.
Hon må vara ungens äldre syster, men hon vill inte dela med sig.
Hennes blöta lillebror får vänta på sin tur.
Andra anländer…
…och accepteras på festen.
Tills nyligen ansågs pumor vara ensamlevande djur.
Lejon och geparder ansågs vara de enda sociala stora kattdjuren.
Upptäckten av så starka sociala band
omdefinierar forskarnas syn på pumor.
Skapandet av denna fristad har skyddat katterna från ranchägare
som fruktar för sin boskap.
Och det har också lett till en ökning av utrymme och byten.
Det leder till färre konflikter mellan rivaler.
I parken lever nu en av de tätaste populationerna
av pumor i hela världen.
Och antalet av dessa djur återhämtar sig långsamt
i södra Chile.
Femhundra mil norrut, längs Anderna,
ligger Patagonia National Park.
En av regionens nyaste parker må se ut som en vildmark,
men tills nyligen användes den som betesmark åt får.
Puman och dess byte, guanacon, blev förföljda här.
Nu har boskapen flyttats bort, de vilda djuren skyddas
och landet börjar återgå till sin naturliga balans.
Det finns fortfarande få pumor,
så guanacon återhämtar sig snabbt i parken.
Och den här hanen hoppas på att kunna bidra.
Han har färdats hit i jakten på bra betesmarker,
och han kan locka till sig honor.
En hjord med bara honor…
…och prima betesmarker.
Men en stor och dominant hane har redan gjort anspråk på dem.
Den här hjorden är inte stor nog
åt dem båda.
Den dominanta hanen attackerar för att visa vem som är chef.
Han är inte för stor för att slå lågt.
Ungkarlen drivs långt från hjorden…
…tills han äntligen fattar vinken.
Vinnaren återvänder till sina honor…
…för att upptäcka
en annan inkräktare bland dem.
Medan den dominanta hanen är upptagen med sin nya rival,
kommer ungkarlen tillbaka…
och tar chansen…
…att träffa en partner.
När dessa nationalparker skapades,
tog man ner jordbruksstängslen
och lät guanacon röra sig mer fritt,
så att genpooler blandats och förstärkts.
Efter nästan ett års dräktighet
ska en mamma föda.
Guanaco-ungen måste stå upp så fort som möjligt.
Under bara två veckor
kommer tusentals guanaco-ungar ta sina första steg här.
Alla honorna föder inom samma tidsperiod
för att få trygghet av hjorden.
Här ute vet man aldrig vem som tittar.
När guanaco-hjordarna växer,
ökar även pumapopulationens möjligheter att komma igen
och för naturen att återhämta sig.
Runt om i världen finns många nationalparker
som isolerade fickor av skyddad natur.
För att verkligen frodas
behöver djuren inte bara skydd,
utan även säkra passager,
möjligheten att röra sig fritt på jakt efter mat,
ett revir eller en partner.
Sedan 2017 har Chile jobbat för
att sammankoppla ett lapptäcke av orörd natur,
man förenar nationalparker med andra reservat och marina parker
för att skapa ett nätverk, en naturskyddskorridor,
som förbinder över 12 miljoner hektar av det chilenska Patagonien.
I mitten av nätverket ligger Cerro Castillo National Park.
Här lever en tidigare utrotningshotad art
som nu gör en spektakulär comeback…
…kondoren.
Kondorer är asätare.
De äter döda djur,
en viktig roll för att få bort avfall och förebygga sjukdomar.
Tidigare har de jagats och förgiftats av markägare
som velat skydda sina boskap.
Men den här fågelpopulationen
återhämtar sig.
De häckar i dessa oåtkomliga, skogstäckta klippor.
Varje dag färdas de hundratals kilometer på jakt efter mat…
…och de lämnar kvar…
…sina sårbara ungar.
Han är nästan lika stor som en vuxen,
men den här enorma ungen är bara nio månader gammal.
Kondorer är världens största glidflygare.
Så småningom kan han ha ett vingspann på över tre meter.
För tillfället
lär han sig att använda dem.
Han blir modigare.
Men att försöka flyga härifrån är extremt riskabelt.
Bäst att återvända till säkerheten…
…om han kan.
Föräldrarna återvänder.
Och det är äntligen dags för frukost.
För att ge honom bäst förutsättningar,
föder de upp en unge i taget.
Men om ansträngningarna ska löna sig,
måste han lyfta på egen hand.
Han kanske måste få se hur det går till.
Det är dags…
…för hans första flygtur.
Det är i alla fall en början.
Det var bättre.
De är för tunga för att flyga genom att bara flaxa.
För att hålla sig uppe och färdas långa sträckor
måste han lära sig att rida på vinden.
Föräldrarna leder honom in i luftströmmarna.
Ungen stannar hos dem i upp till två år.
Till dess får han sträcka ut vingarna varje dag,
och bli starkare tills han också kan sväva över Anderna.
Hundra mil längre norrut
börjar landskapet förändras.
Här domineras det av vulkaner.
De skär genom landskapet med lavaströmmar…
…mellan vilka det växer urskogar.
Vid den norra kanten ligger Conguillío National Park,
ett av de sista fästena för den utrotningshotade brödgranen,
appusselträdet.
De blev upp till 45 meter höga
och de var förr en vanlig syn i norra Patagonien.
Men de fälldes för att skapa plats för åkermark
och de finns nu bara i små fickor av urgamla skogar.
I skuggorna av appusselträden
växer känsliga bokskogarna.
Här lever djur som inte finns nån annanstans på jorden.
Puduhjorten…
…världens minsta hjort.
Den här fläckiga ungen får plats i en handflata.
Och den minsta vildkatten i Amerika.
Kodkoden är inte ens lika stor som en huskatt.
Ihop med miniatyrdäggdjur,
är de Valdivianska tempererade regnskogarna
även hem till en av de mest spektakulära insekterna i världen…
…den chilenska hjortbaggen.
De har fått sitt namn av hanarnas hjortliknande käftar.
Den här har känt doften av en hona.
Men hon är 30 meter högre upp
uppe i ett bokträd.
Det är som att klättra upp i Eiffeltornet för en människa.
Två gånger.
Hennes förföriska doft kan upptäckas av hanar långt bort.
Och loppet är igång.
Slutligen når han trädkronorna
före sina rivaler…
…med honan i sikte.
Men han har en utmanare.
De bedömer varandra.
Nu kommer de enorma vapnen till sin rätt.
Ett av världens största vapen i förhållande till kroppsstorlek.
De har utvecklats för att gripa
och lyfta.
Motståndare slår först.
Men han vänder matchen
och får övertag.
Nu finns det inget mellan honom och hans partner.
När skymningen faller över parken
påminns vi om vår plats i universum.
Genom att motverka ljusföroreningar
har de himmelska vyerna ovanför reservaten
förblivit bland de mörkaste på jorden.
En klar natt kan man se solsystemets planeter…
…Vintergatans stjärnor,
och glansen från våra närmaste galaxer.
Även med blotta ögat.
Och i skydd av mörkret,
hjälper en nattlig skogsbo sitt hem att återbildas.
Med hjälp av ny kamerateknik
kan vi avslöja hans nattliga upptåg.
Chiloépungråttan…
…"bergets lilla apa."
Men chiloén är ingen apa. Han är ett pungdjur.
Trots att han är liten…
…behöver de här enorma träden honom.
Han äter sin kroppsvikt i mat varje natt.
Under sin livstid hjälper han till att sprida minst 20 olika växtarter
genom att äta frukterna…
…och släppa fröna på nya ställen.
När dagen gryr
återvänder han till sitt gömda bo för att sova.
Och han är inte ensam.
Dessa gemensamma bon kan husera upp till tio obesläkatade djur
som kurar ihop sig.
Med hjälp av "bergets små apor"
kan Valdivianska tempererade regnskogen
återigen sträcka sig från Anderna
till Stilla havet.
Chile har mer än 600 mil slingrande kustlinjen vid Stilla havet.
Under den senaste istiden
sjönk glaciärer från bergstopparna ner till havet.
När de rörde sig
ristade de Patagoniens labyrint av djupa kustnära fjordar.
Relativt få av dessa isiga jättar finns kvar.
Det här är San Rafael-glaciären.
Varje vår ekar en eterisk sång runt dessa fjordar.
Det är ropen från en leopardsälshane.
Han drar nytta av isbergen för att få para sig…
…och sjunger dag och natt för att locka till sig en hona.
Han skapar sina kärlekssånger så att de inkluderar en rad toner
och många olika stämmor.
Delar av hans repertoar
hörs vida omkring.
En hona…
…stämmer in i hanens sång.
Under den korta parningssäsongen
sjunger leopardsälar under vattnet hela natten.
Hon är utsliten efter nattens uppvaktning och vilar på isen.
Serenaden är lockande.
Hon närmar sig.
Bara att upptäcka
att hennes blivande friare
inte är vaken.
Under parningssäsongen tror forskarna
att leopardsälens hormonnivåer är så höga
att de ropar i sömnen.
När solen börjar gå ner…
…vaknar han äntligen.
Och de drar sig tillbaka under isen för att börja sin duett.
Nästan hälften av chilenska Patagonien är skyddat,
men mindre än en femtedel av dess kustvatten.
Tio mil från Chiles södra spets
ligger de subantarktiska öarna Diego Ramírez,
ett av Patagoniens få marina skyddade områden.
Utanför kusten kolliderar tre hav.
Stilla havet i väst…
…Atlanten i öst,
och i söder, den brutala Antarktiska oceanen.
Trots att de är omgivna av några av världens mest förrädiska hav,
sjuder området av liv.
Öarna erbjuder en fristad för över två miljoner häckande sjöfåglar.
Kolonier med albatross skär floder genom det tjocka knippgräset.
Det är en av få albatross-kolonier som inte minskar,
tack vare bristen på rovdjur på ön
och fiskeförbudet i reservatet.
Inte alla djur som bor här har lyxen att anlända i luften.
Klipphopparpingviner häckar också här.
Pingvinföräldrar turas om att färdas hundratals kilometer
på jakt efter mat åt sina ungar.
De kan vara borta i upp till tre dagar i taget.
Men den farligaste delen av deras färd
är återvändandet…
De kastas in mot stranden.
Men havet är deras minsta problem.
Sydamerikanska sjölejon patrullerar dessa vatten.
I varje gäng som återvänder…
…är det några som inte klarar sig.
En mammapingvin tar sig an gatloppet för att återvända till familjen.
Men sjölejonen simmar tre gånger snabbare.
Hennes bästa chans
är att komma upp ur vattnet.
Äntligen i säkerhet.
Kanske inte.
Det var på håret.
Och nu, den jobbiga klättringen tillbaka till boet.
För att kunna mata sina ungar
måste varje pingvinförälder sätta sitt liv på spel.
De turas om att göra färden i sex månader till
tills ungen kan möta sjölejonen själv.
Det här marinreservatet skyddar nu över 140 000 kvadratkilometer hav…
och förlänger miljökorridoren i chilenska Patagonien
ut till det skyddade vattnet i Antarktis.
Nätverket av parker skyddar nu över 200 fågel- och djurarter
i en otrolig variation av landskap.
Det hjälper djur tillbaka från att nästan vara utrotade.
Men det är inte bara vilda djur som gynnas.
Ekoturism förväntas ge hundratals miljoner dollar
till lokala ekonomin under de kommande tio åren.
Det kommer att vara en större vinst
för alla varelser på vår planet.
I kampen mot klimatförändringarna
fungerar det här landet och vegetationen som en svamp
som absorberar koldioxid,
vilket gör regionen till en av de största kolsänkorna i Sydamerika.
Ge naturen en chans så återvänder den.
Vildmark och vilda djur kan återhämta sig
och balansen kan återställas.
Chilenska Patagonien är ett inspirerande exempel
på vad som kan uppnås när vi samarbetar med naturen
och tror på det sanna värdet av våra nationalparker.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth