A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Pár éve Michelle, a lányaink és én ellátogattunk Patagóniába.
A havas hegycsúcsok és a kristálytiszta vizű tavak közt
ritka dolgot csodálhattunk meg.
Az érintetlen vadont.
Az emberiség hatása az egész bolygón érezhető.
A nemzeti parkok megóvhatják azt,
ami még megmaradt. De a valódi változás eléréséhez
még több területet kell visszaadnunk a természetnek.
Patagónia chilei részén nagy területek válna újra vadonná.
Visszaállítják a természetes egyensúlyt, ami az érkezésünk előtt jellemezte.
Ez a régió rohamosan kezd a Föld egyik legvédettebb helyévé válni.
Patagónia chilei része 24 nemzeti parknak ad otthont.
Hihetetlenül sokszínű a táj errefelé.
Itt van a világ leghosszabb hegysége,
az Andok, amely gerincként szeli át hosszában a vidéket.
A közepén buja erdők
és a szabad patagóniai sztyeppe terül el.
A part mentén pedig
a Csendes-óceán nyers erejét figyelhetjük meg.
Patagónia átformálja azt az elképzelést, hogy milyenek lehetnek a nemzeti parkok.
CHILEI PATAGÓNIA
Dél-Amerika nyugati partján terül el Chile,
a világ leghosszabb országa.
Több mint 4000 kilométer hosszan nyújtózkodik északról délre.
A déli, félreeső részén található chilei Patagónia.
Ahol rengeteg területet adtak át a 24 nemzeti parknak.
A leghíresebb közülük a Torres del Paine.
Három jellegzetes tornya a vidék fölé magasodik.
A parkban nagy számban él Chile legnagyobb szárazföldi ragadozója.
A puma.
Ennek az anyának négy kis szájat kell etetnie.
Vadásznia kell. És azért, hogy minél sikeresebb legyen a vadászat,
magára kell hagynia a kölyköket.
A túlélésük az anya lopakodó képességtől és ravaszságától függ.
Íme, a guanakó, a háziasított lámák őse.
És a puma fő zsákmánya.
Ha a puma beleolvad a környezetébe, könnyebben rajtuk üthet.
A puma öt vadászatából négy kudarccal végződik.
Kénytelen más zsákmányt keresni a kölyköknek.
A család továbbáll.
Nem ők az egyetlen pumák, akik élelmet keresnek.
A közelben egy fiatalabb, magányos nőstény szintén vadászni indult.
A magaslati pontról…
észrevesz egy csordát.
Mivel a tó a hátuk mögött van, korlátozottak a menekülési útvonalaik.
Ahhoz, hogy leterítsen egy nála háromszor nehezebb állatot,
minden körülménynek stimmelnie kell.
Megviselte a harc, és a vadászat ezúttal sem volt sikeres.
Az anya és a kölykei
egy tó szélén egy guanakó maradványaira bukkantak.
Az éhes család nem válogat.
Az, hogy a guanakót megölték és részben eltemették,
csak egyvalamit jelenthet.
Ez az élelem valaki másé.
A magányos nőstényé.
A kölykök feszültek az idegen láttán.
De az anyjuk nyugodt.
Ez a nőstény az ő lánya a tavalyi alomból.
A magányos nőstény visszaszerzi a tetemet.
Lehet, hogy ő a kölykök nővére, de ez még nem jelenti azt, hogy osztozkodnia kell.
Az ázott bundájú öccsének ki kell várnia a sorát.
Újabb egyedek érkeznek.
Szívesen fogadja őket a lakomán.
Nem olyan régen még a pumákat magányos nagymacskáknak tartották.
Azt hitték, csak az oroszlánok és a gepárdok élnek falkában.
Az erős szociális kötelék felfedezése megváltoztatta azt,
amit a tudósok a pumákról gondoltak.
A menedék létrehozása megvédte ezeket a macskákat a gazdáktól,
akik féltenék tőlük az állataikat.
Valamint nagyobb lett az életterük és a prédájuk állománya.
Így nincs akkora szükség a rivalizálásra.
Most már ez a park rendelkezik az egyik legnagyobb pumapopulációval.
Ezeknek a fenséges állatoknak a száma lassacskán helyreáll Dél-Chilében.
Az Andok mentén, 480 kilométerre északra fekszik
a Patagónia Nemzeti Park.
Ez a régió egyik legújabb parkja. Ránézésre vadonnak tűnhet,
de nem olyan rég még birkákat legeltettek itt.
A pumára és zsákmányára, a guanakóra egyaránt vadásztak itt.
De most, hogy elvitték a haszonállatokat, a vadon védetté vált,
és a vidék kezdi visszanyerni a természetes egyensúlyát.
Mivel a pumák még mindig kevesen vannak, a guanakók hamar benépesítik a parkot.
Ez a hím reménykedik, hogy részt vehet ebben.
Azért jött ide, mert dús legelőt keres,
ami ide vonzhatja a nőstényeket.
Egy nőstényekből álló csorda.
Egy kiváló legelőn.
De ezt a területet már kisajátította egy hatalmas, domináns hím.
És ez a csorda nem elég nagy mindkettőjük számára.
A domináns hím megrohamozza, hogy megmutassa, ki a főnök.
Ahhoz azonban nem elég nagy, hogy ne folyamodjon aljas módszerhez.
Messzire kergeti az agglegényt a csordától.
Végül az újonc ért a szóból.
A győztes visszatér a nőstényeihez.
De ekkor egy újabb betolakodót talál a csorda közelében.
Amíg a domináns hím az új kihívójával van elfoglalva,
az agglegény visszalopakodik.
És megragadja az alkalmat.
Végre társra lel.
Amikor létrehozták ezeket a parkokat, lebontották a mezőgazdasági kerítéseket.
Így a guanakók szabadabban járhatnak, és keveredhet, erősödhet a génállományuk.
Majdnem egy évig tartó vemhesség után az anya vajúdni kezd.
Az újszülött guanakónak mielőbb lábra kell állnia.
Az elkövetkező két hétben
több ezer újszülött guanakó fogja megtenni az első lépéseit itt.
A nőstények ugyanabban az időszakban ellenek,
hogy kihasználják a tömeg adta biztonságot.
A vadonban sosem lehet tudni, hogy ki figyel.
A guanakók csordáinak növekedésével
a pumapopuláció helyreállásának az esélye is nő.
És a természet egyensúlya is visszaállhat.
A nemzeti parkok szerte a világon elzárt, védett vadonként léteznek.
A valódi felvirágozáshoz az állatoknak nem csupán védelemre,
de biztonságos utakra is szükségük van, hogy szabadon kereshessenek táplálékot,
területet vagy társat.
2017 óta Chilében azon dolgoznak,
hogy összefűzzék a vad területeket.
A nemzeti parkokat más védett vízi és szárazföldi területekkel kötik össze,
hogy létrehozzanak egy vadvilágot védő folyosót.
Több mint 120 000 négyzetkilométert kapcsolnak össze chilei Patagóniában.
Ennek a hálózatnak a közepén található a Cerro Castillo Nemzeti Park.
Egy egykor veszélyeztetett faj otthona, amely lenyűgöző módon tér vissza.
Az andoki kondor.
A kondorok dögevők. Elhullott állatok teteméből táplálkoznak.
Létfontosságúak a hulladék eltüntetésében és a betegségek megelőzésében.
Régen a gazdák vadászták és megmérgezték őket,
hogy megvédjék az állataikat.
De manapság már növekszik ezeknek a pompás madaraknak a populációja.
Ezeken a megközelíthetetlen, fákkal teli sziklákon fészkelnek.
És naponta több száz kilométert tesznek meg élelem után kutatva.
A fészekben hagyják…
a sebezhető fiókákat.
Majdnem akkora, mint egy kifejlett példány,
de ez a hatalmas fióka még csak kilenc hónapos.
A kondorok a világ legnagyobb, repülésre képes madarai.
A szárnyfesztávolsága akár a három métert is elérheti majd.
De egyelőre még csak most kezd rájönni, hogyan használja a szárnyait.
Egyre bátrabb lesz.
De rendkívül kockázatos lenne, ha itt próbálna meg először repülni.
Jobb, ha visszamegy.
Már ha sikerül neki.
A szülei visszatérnek.
Végre eljött a reggeli ideje.
Azért, hogy a legjobb esélyekkel induljon, egyszerre csak egy fiókát nevelnek.
De az erőfeszítéseik megtérüléséhez egyedül kell a levegőbe emelkednie.
Lehet, hogy látnia kell, hogyan kell csinálni.
Eljött az ideje…
élete első repülésének.
Nos, kezdetnek megteszi.
Ez már jobb volt.
A súlyuk miatt nem képesek csak szárnycsapkodással repülni.
Ahhoz, hogy a levegőben maradhasson, és messzire repülhessen,
meg kell tanulnia meglovagolni a szelet.
A szülei elvezetik a légáramlatokhoz és a felfelé szálló meleg levegőhöz.
A fiókájuk akár két évig is velük marad.
Addig pedig naponta próbálgatni fogja a szárnyait, és meg fog erősödni.
Végül pedig ő is képes lesz az Andok felett szárnyalni.
Még 960 kilométerrel északabbra a táj változni kezd.
Ezt a területet vulkánok uralják.
Lávafolyamok hagynak nyomot a vidéken.
De köztük ősrégi erdők burjánzanak.
Az északi határnál található a Conguillío Nemzeti Park.
Ez az egyik utolsó menedéke
a veszélyeztetett chilei araukáriának, vagy más néven a pikkelyfenyőnek.
Akár több mint 45 méteresre is megnőhetnek.
Régebben még rengeteg volt ezekből az óriásokból Észak-Patagóniában.
De kivágták őket, hogy legyen hely a termőföldeknek.
Ma már csak kisebb foltokban lelhetők fel az ősi erdőkben.
A pikkelyfenyők árnyékában zsenge bükkerdő nő.
Olyan állatnak ad otthont, ami sehol máshol nem él.
A törpeszarvasnak.
Ez a világ legkisebb szarvasfaja.
A foltos kölyök elfér egy ember tenyerében.
És Amerika legkisebb vadmacskafaja is itt él.
A kodkod még egy háziasított macska méretét sem éri el.
A kicsi emlősökön kívül a Valvidiai-erdő
a világ egyik legérdekesebb külsejű rovarjának is otthont ad.
A chilei szarvasbogárnak.
A hímek agancsszerű állkapcsáról kapták a nevüket.
Ez az egyed egy nőstény illatát követi.
De a nőstény 30 méter magasan van, egy bükkfa lombkoronájában.
A hím számára ez olyan magasság, mintha megmásznánk az Eiffel-tornyot.
Kétszer.
A hímek messziről megérzik a nőstény csábító illatát.
Elkezdődik a verseny.
Végre. Elérte a lombkoronát még a versenytársai előtt.
A nőstény már látótávolságban van.
De a hímnek kihívója akad.
Felmérik egymást.
Egymásba akasztják a hatalmas fegyverüket.
A testméretükhöz viszonyítva nekik van a valaha volt legnagyobb fegyverük.
Úgy fejlődött, hogy képesek legyenek fogni és emelni vele.
Az ellenfél támad elsőként.
De ő fordít a helyzeten,
és fölénybe kerül.
Most már semmi sem áll közte
és a párja közt.
Ahogy alkonyodni kezd a parkban,
eszünkbe jut, hol élünk az univerzumban.
A fényszennyezés gondos visszaszorítása miatt
az itteni éjszakai égbolt a legsötétebbek közé tartozik a Földön.
Ha tiszta az égbolt, láthatjuk a naprendszerünk bolygóit.
És a Tejútrendszer csillagait.
Valamint a legközelebbi, szomszédos galaxisok távoli fényét.
Mindez még szabad szemmel is látható.
A sötétség leple alatt
egy éjszakai erdőlakó segít az otthonának regenerálódni.
Az új kameráknak hála megfigyelhetjük az éjszakai aktivitását.
Törpeoposszum.
„A hegy kicsi majma”.
De a törpeoposszum nem majom, hanem erszényes.
Aprócska méretű…
de ezek a hatalmas fák tőle függnek.
Minden este a saját testtömegének megfelelő mennyiségű táplálékot eszik meg.
Az élete során legalább 20 különböző növény magjait hordja szét azzal,
hogy megeszi a gyümölcsöket…
és új helyeken szórja szét a magokat.
Ahogy pirkadni kezd,
a törpeoposszum visszatér a rejtett vackába aludni.
Nincs egyedül.
Ezekben a közös fészkekben
akár tíz, nem egy családhoz tartozó törpeoposszumot is találhatunk összebújva.
A „hegy kicsi majmainak” a segítségével lehetséges, hogy a Valvidiai-erdő
egy nap majd újra az Andok hegyeitől egészen a Csendes-óceánig nyújtózkodjon.
Chilének több mint 6500 kilométernyi partszaka van a Csendes-óceánnál.
A legutóbbi jégkorszak során a gleccserek leereszkedtek a hegytetőkről az óceánig.
Ahogy mozogtak,
mély fjordokból álló labirintust vájtak ki Patagóniában.
Viszonylag kevés ilyen jeges óriás maradt.
Ez a San Rafael-gleccser.
Minden tavasszal földöntúli dal visszhangzik a fjordok közt.
Egy hím leopárdfóka párzási éneke.
Azért jött, hogy a jégtáblákon párosodjon.
Éjjel-nappal énekelni fog, hogy magához csalogassa a párját.
Jól megalkotta a szerelmes éneket.
Különböző hangszinteket és hangokat szólaltat meg.
A dallamos repertoárjának a hangjait messziről hallani.
Egy nőstény.
Ráhangolódik a hím dalára.
A rövid párzási időszakban
a leopárdfókák az éjszakákat a víz alatt énekelve tölti.
Elfáradt az éjszakai udvarlástól, ezért a nőstény megpihen a jégen.
De a szerenád csábító.
Közelebb megy.
De a lehetséges udvarlója
valójában nincs ébren.
A tudósok úgy vélik, hogy a párzási időszak során
a leopárdfókáknak olyan magas a hormonszintjük,
hogy alvás közben is dalolnak.
Ahogy a nap kezd lemenni…
a hím végre felébred.
Visszatérnek a jég alá, hogy megkezdődhessen a nász.
Chilei Patagónia szárazföldjének csaknem fele védett,
de a part menti vizeknek csak kevesebb mint az ötöde.
Chile legdélibb csücskétől 110 kilométerre találhatóak
a szubantarktikus Diego Ramírez-szigetek.
Egyike Patagónia védett tengeri területeinek.
A szigetcsoport partjainál három óceán találkozik.
Nyugatról a Csendes-óceán…
keletről az Atlanti-óceán,
délről pedig a tajtékzó Déli-óceán vize mossa a partokat.
Annak ellenére, hogy a bolygó legádázabb vizei veszik körbe,
ez a hely tele van élettel.
A szigetek biztonságos költőhelyei több mint kétmillió tengeri madárnak.
Az albatroszok rajai folyókként hömpölyögnek a sűrű fűszőnyegen.
Ez a kolónia egyike a világon azoknak, amelyek népessége nem csökken,
mert a szigeten nincsenek ragadozók,
és a védett övezetben betiltották a halászatot.
Nem mindenkinek adatik meg a luxus, hogy a szelek szárnyán érkezhessen ide.
Az aranytollú pingvinek is itt fészkelnek.
A pingvinszülők felváltva több száz kilométert tesznek meg,
hogy élelmet keressenek az éhes fiókáiknak.
Akár három napig is távol lehetnek.
De az útjuk legveszélyesebb része a visszaút.
A dagály a partnak löki őket.
De az óceán miatt kell a legkevésbé aggódniuk.
Dél-amerikai oroszlánfókák járőröznek a vízben.
A visszatérő halászcsapatok tagjai közül…
nem mindenki jut haza.
Egy anyapingvin szembenéz a veszéllyel, hogy visszatérhessen a családjához.
De az oroszlánfókák háromszor gyorsabban úsznak.
A legjobb esélye a túlélésre…
ha kimászik a vízből.
Végre biztonságban van.
Vagy mégsem.
Nem sokon múlt.
Most pedig a fészkéig tartó, fárasztó mászás következik.
Ahhoz, hogy etethessék a fiókájukat,
minden pingvinszülőnek kockáztatnia kell az életét.
Még hat hónapig fognak váltásban halászni menni.
Amíg a fiókájuk képes nem lesz lehagyni az oroszlánfókát.
Ez a védett tengeri terület ma már
több mint 140 000 négyzetkilométernyi óceánt fed le.
Ezzel tovább nyújtja a vadvilág védelmében létrehozott folyosót
egészen a Déli-sarknál található védett vizekig.
Ez a parkokból álló hálózat már több mint 200 madár- és emlősfajt védelmez
ezeken az elképesztően változatos vidékeken.
Segít az állatoknak visszatérni a kihalás széléről.
De ezzel nem csupán a vadvilág jár jól.
Úgy becsülik, hogy az ökoturizmus több száz millió dollár bevételt fog hozni
a helyi gazdaságnak az elkövetkező tíz évben.
De ennél sokkal nagyobb hasznot fog hozni a bolygónk minden élőlényének.
A klímaváltozás elleni harcban ez a vidék és a növényzete szivacsként viselkedik.
Megköti a szén-dioxidot,
ezáltal ez a terület az egyik legnagyobb szén-dioxid-elnyelő Dél-Amerikában.
Adjunk esélyt a természetnek, és akkor visszatér!
A vadon élővilágán ejtett sebek begyógyulhatnak,
és az egyensúly is helyreállhat.
Chilei Patagónia ösztönző példája annak,
hogy mit érhetünk el, ha összefogunk a természettel,
és hiszünk a nemzeti parkjaink valódi értékében.
A feliratot fordította: D. Ferenc