EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Hanauma Bay är en av mina favoritplatser i världen.
Jag växte upp i Hawaii. Vi hade det här inpå knuten.
Här väcktes min kärlek till naturen.
När jag växte upp var orörd natur och vardag
samma sak,
en viktig del av våra liv.
Jag vill säkra världens orörda natur
för mina barn och barnbarn.
Gör mig sällskap i hyllningen till vår planets
mäktigaste nationalparker och natur,
en resa genom naturens underverk, en del av vårt gemensamma arv.
Mamma sa att när hon var gravid
satt hon ofta här och lyssnade på havet
och tittade på vågorna som skvalpade över korallrevet.
Hon sa att det var därför jag var så lugn.
Jag hade tillbringat mycket tid här innan jag ens föddes.
När jag var sex år, blev Hanauma Bay ett av de allt fler
skyddade naturområdena.
Det som började med en önskan om att skydda den orörda naturen,
har vuxit till en global rörelse
som bevarar dessa områden för framtida generationer.
De erbjuder en flykt från vardagen
och inspiration för våra barn.
En fristad för hotade arter
och en grogrund för forskningen.
De när den största mångfalden av liv här på jorden,
de reglerar vårt klimat,
renar vår luft
och vårt vatten.
När vi började skydda dessa naturområden
insåg vi inte hur viktiga de skulle bli.
Idag är de de sista fästena
med orörd natur och vilda djur.
Vissa ligger så avlägset
att vi precis börjat nysta upp deras hemligheter.
Titta på Loango nationalpark i Gabon på Afrikas västkust.
Det är en fristad för tropiska skogsdjur.
Men många av dem lockas till samma plats.
Stranden.
En av de sista platserna där Kongos regnskog
möter Atlanten.
Bufflar betar gräset
som fått ett lager havssalt…
…ett mineral som de inte finner i regnskogen.
Ett penselsvin…
…som är sugen på färska skaldjur.
Afrikanska skogselefanter hänger här med marina bjässar.
Som denna havslädersköldpadda på ett ton.
Och det finns en varelse här
som lärt sig att få ut det mesta av strandens bekvämligheter.
Dagtid håller sig flodhästarna i sötvattenslagunerna,
i skydd från solen.
När det blir kväll
går de inåt land till sina favoritbeten.
Men inte han här.
Han har andra tankar.
Han ger sig rätt ut i vågorna!
Den tre ton tunga kroppen känns lättare i vattnet.
Vågorna sköljer bort parasiter
och lindrar skrapsåren han fått under dagen.
Ingen annanstans kan man få se en flodhäst
i Atlanten.
Det är inte bara doppet som lockar.
Han vill surfa.
Han följer med
upp längs kusten.
Hela vägen till den bästa middagsplatsen.
Han har blivit hungrig och kommer att beta hela natten.
När solen går ner, följer fler flodhästar hans exempel.
De lämnar lagunerna för ett dopp i havet.
De surfande flodhästarna i Loango.
Det bevisar
att naturen fortsätter att överraska oss
när vi ger den utrymme att frodas.
Naturens återstående fästen
ligger ofta i svåråtkomliga områden,
så nationalparkerna är viktiga och värdefulla fristäder
för kända djurarter
såväl som ovanliga och märkvärdiga djur.
På andra sidan Afrika, på ön Madagaskar,
ligger Tsingy de Bemaraha nationalpark.
Detta oåtkomliga stenfort
har gett upphov till arter som inte finns nån annanstans på jorden.
En klippleguan
har upptäckts här och den har inte filmats förut.
De långa tårna och klorna hjälper honom att greppa klipporna.
I skogarna runt topparna lever ovanliga varelser
som endast lever här i Tsingy.
Däribland en av parkens mest gäckande varelser:
Decken's sifaka.
Många av dessa hotade lemurer lever här i parken.
De tillbringar mycket av sin tid i tryggheten uppe i träden.
Denna lilla grupp har fått mer att ta ansvar för.
Bara åtta veckor gammal kommer hans styrka snart att prövas.
Mamman ger honom mycket uppmuntran.
Han måste våga lämna hennes sida…
…och utforska sin nya värld.
Att klättra och hoppa
är den bästa förberedelsen inför livet i parken.
Han kommer att kunna hoppa nio meter i ett enda hopp.
Till dess får han ta små steg.
Han må vara oberörd av den tryckande hettan,
men de andra spar på energin
och vilar i skuggan.
Det är mitt i torkan.
Sifakor är beroende av löv för att få föda och vätska.
Men resurserna börjar ta slut i deras del av skogen.
Den enda färska födan finns i små naturskyddsområden
utspridda mellan topparna.
Honorna beslutar sig för att röra på sig.
En labyrint av klippiga, vassa spiror
ligger mellan dem och överlevnad.
Därunder gapar avgrunden.
Ungen måste klamra sig fast vid mamman med all kraft.
Den extra vikten gör att hon måste vara exakt i alla sina rörelser.
Ett enda felsteg kan vara förödande.
Det är en labyrint,
men de kan en hemlig väg.
En dag kommer han att lära sig den,
men nu behöver han bara hålla sig fast,
ordentligt.
Skickliga jägare patrullerar klipporna.
De bör inte stanna kvar här.
Mamman tar en sista ansats…
…och närmar sig tryggheten.
Slutligen…
…når de en fristad gömd mellan klipporna…
…där det finns fullt med löv.
En enorm och ansträngande färd.
Han kommer att upprepa den många gånger
under de kommande åren.
Ju mer isolerad en nationalpark är,
desto ovanligare är djuren
och deras beteenden än mer besynnerliga.
Det gör att öar är särskilt viktiga att skydda.
Som den här i södra Japan.
Här ligger Yakushima nationalpark och en urskog.
Mossa täcker marken.
Fikon - och banjanträdens
rötter slingrar fram genom landskapet.
Enorma japanska cederträd,
vissa över tusen år gamla, tornar upp sig.
Isoleringen har format djuren som lever här.
Många som lever på öar är mindre än sina kusiner på fastlandet.
Den här sikahjorten är bara 90 cm höga.
De döda löven fyller upp buken,
men de är inte så goda.
Och de stillar inte sötsuget.
Tänk om han kunde nå frukterna och bären högre upp.
Men det finns fallfrukt i Yakushima.
Om man vet var man ska leta.
Japanska makaker.
Det här är gänget han sökte efter.
Nu måste han bara ha tålamod.
Makakerna är nyckeln
till skogens sötaste föda.
Den som väntar på nåt gott väntar aldrig för länge.
Hjortarna vet att de här aporna
slafsar när de äter.
Maten de tappar är full med socker.
Men det finns en begränsad mängd.
Hjortarna njuter så länge det varar.
Den distraherade hjorthanen blir en perfekt leksak.
Det visar sig att ingenting är gratis.
I utbyte mot att bli mätt,
får hjorten agera karusell.
Man ska hålla sig väl med sina allierade.
Men här tar åkturen slut.
Våra nationalparker gör mer än att förse djur med mat och en fristad.
Vi lära oss fortfarande fördelarna med att skydda naturen.
År 1872,
blev Yellowstone i västra USA
den första nationalparken i världen.
Nästan en miljon hektar orörd natur i Klippiga bergen.
Geologiskt aktiv
och spektakulär.
Här bor den största mängden djur
i de 48 sammanhängande staterna.
En av USA:s bästa idéer.
Skapad till förmån för människorna att njuta av.
Och det blev starten för en global rörelse.
Idag är omkring 15 procent land
och nästan åtta procent av havet skyddat.
Det mesta under min livstid.
Vi har börjat förstå vikten av denna orörda natur
och att det som sker i parkerna påverkar oss alla.
Tänk på regnskogar.
Här bor mer än hälften av allt liv på land.
Om du är osäker på varför det är viktigt att skydda den här mångfalden,
fundera då på detta. En fjärdedel av all medicin
kommer från regnskogarna.
Vi gör fortfarande medicinska upptäckter
som gömmer sig helt öppet.
I Costa Ricas Manuel Antonio nationalpark
kan även välkända ansikten förvåna oss.
En tretåig sengångare njuter av solen.
Med långsammast matsmältning av alla däggdjur
kan han inte slösa på energi.
Men han är hungrig.
Lyckligtvis behöver han inte gå långt.
När det kan ta en månad att smälta ett enda löv,
kan man lika gärna leta efter det rätta.
Han har svårt att se, som alla sengångare.
Han sniffar sig till de bästa löven.
De gamla ratar han.
Tills han hittar det perfekta.
Men middagen får vänta.
Regnet kyler ner honom.
Till skillnad från aporna
kan han inte hålla värmen genom att röra på sig.
Men regnskogen erbjuder en perfekt solstol
som han kan utföra ett smart trick ifrån.
Han byter färg och blir klargrön.
Det är alger, hittills endast funna på sengångare,
som orsakar färgskiftningen.
Och inte bara det.
Ett helt mikro-kungarike lever i hans päls.
Här lever minst 80 arter…
…däribland sengångarmalar,
som lever sina vuxna liv på sin vänliga värd.
Den tjocka och täta pälsen värms upp av solen
gör att mikroriket i hans päls frodas.
Det gör att forskare tror att sengångaren
kan vara till hjälp för oss alla.
Han är som en liten läkemedelsfabrik.
Svamp i pälsen producerar kemikalier
som skulle kunna bekämpa cancer, malaria,
och antibiotika-resistenta superbakterier.
Om vi kan skydda honom och regnskogen,
kanske denna sömniga sengångare kan bli vår räddning.
För att säkra våra parker och deras invånare
måste vi skydda land och vatten utanför deras gränser.
För att all skyddad natur, hur avlägset den än ligger,
är sammanlänkad med omvärlden…
…via vindens rörelse,
vatten,
och djur.
Över Australiens nordkurs
samlas en kvarts miljon skatgäss…
…med sikte på Kakadu nationalpark.
Ett landskap som domineras av våtmarker, floder och billabonger,
där skiftande vatten påverkar allas öden.
Under torkan frossar gässen i vattenkastanjer
som blottläggs i det grunda vattnet.
Men lycka för ett djur kan innebära fara för ett annat.
Deltakrokodiler,
världens största reptiler.
Torrperioden är en farlig tid för dessa rovdjur.
En 4,5 meter lång hane försöker ta sig till djupare vatten
och måste ta sig förbi en rival.
Men det är värt risken.
Krokodiler som inte flyttar sig tid riskerar att fastna
i den torkande leran.
Men han tar sig till flodsystemet som sammankopplar Kakadu med havet.
Nu får han öka farten.
Han avstår sina vanliga bytesdjur.
Bättre alternativ väntar vid hans mål.
Cahills Crossing,
en väg som bara översvämmas när tidvattnet står som högst.
Tajmingen är perfekt.
Floden stiger och multefiskar färdas från havet.
De tar denna enda chans att ta sig över
och fortsätta färden uppströms till sina lekplatser.
Det vet krokodilerna om…
Det här kan vara den största samlingen
av deltakrokodiler på jorden.
Men vattnet är så grumligt att han inte ser fisken.
Så han sträcker ut med benen
och tårna.
Hans fjäll är täckta med trycksensorer.
Genom att sträcka ut sig kan han upptäcka bytesdjurens rörelser.
Multefiskarnas instinkt driver dem vidare framåt.
Dessa uråldriga rovdjur har djurvärldens kraftfullaste bett.
Sen, bara en timme efter högvattnet…
…är det över.
Han återvänder till sitt ensamma liv,
och han gagnas av parkens skydd
och överflödet som kommer från havet bortom Kakadu.
Stora barriärrevet i Australien.
Över 2 300 km rev, atoller och öar.
Det största korallrevssystemet i världen.
Större delen är skyddat som marin naturpark.
Under ytan
exploderar liv och mångfald.
Det är en myllrande undervattensmetropol.
Koraller utgör endast en procent av haven,
men föder ändå nästan en fjärdedel av allt liv i havet.
Stora barriärrevet är så speciellt
att även den minsta platsen här spelar en viktig roll.
Ön Raine Island är bara 800 meter lång,
en smal sandremsa i det stora havet.
Parken är en livlina för 90 procent
av regionens hotade gröna havssköldpaddor.
Varje sommar färdas tusentals av dem långa sträckor genom Stilla havet
för att nå denna lilla ö.
Den största häckningsplatsen för arten i hela världen.
Uppemot en miljon ägg läggs i sanden här varje säsong.
Så har det varit i tusentals år.
Men vår värld förändras snabbt.
Dagens accelererande klimatförändringar
har en förödande effekt.
Sköldpaddsungarnas kön avgörs av temperaturen i boet.
Varmare sand gör att upp till 99 procent av äggen som kläcks här
är honor.
Inte nog med det.
När planeten värms upp och vattennivån stiger
kan häckningsplatserna översvämmas och äggen dränkas.
Stora delar av stranden ligger bara centimeter över havsnivån,
så Raine Island är i stor fara.
Det har sagts att vi är den första generationen
som känner av konsekvenserna av den globala uppvärmningen,
och den sista som kan påverka den.
Våra parker, som resten av planeten,
hotas nu av extremväder,
ökande föroreningar,
och förlust av biologisk mångfald och habitat.
En del av det är resultatet av val som vi gör i vardagen.
Vi riskerar vårt välmående…
…och framtida generationers.
Men vi är inte maktlösa.
Vi kan vända utvecklingen.
Om vi agerar nu.
På vissa skyddade platser har vi redan börjat.
Mitt i Afrika ligger Rwandas Volcanoes nationalpark.
Efter att folkmord slet sönder landet
har nationen återuppbyggts.
Rwanda läkte
och prioriterade bevarande.
Den bördiga vulkaniska jorden odlas ända fram till en diskret stenmur.
Bortanför gränsen
lever en av de två sista populationerna med hotade bergsgorillor.
Familjen festar på bambu.
Det finns nio honor i gruppen.
Bland dem den här mamman med sin nyfödda,
den yngsta gorillan i hela parken.
Hon är tre veckor gammal och kan knappt hålla upp huvudet.
Om några månader kommer hon att få sitt namn
av Rwandas regering i en ceremoni
som firar varje ny gorilla som föds.
Hon och hennes sju syskon är del av en babyboom
som lett till att antalet bergsgorillor fördubblats.
Medan deras far, Mirambo,
tar en tupplur,
håller hans treåriga son, Paradiso, ett vakande öga över familjen.
Han vill imponera på pappa…
…och han har det som krävs för att bli ledare.
Men han behöver lite hyfs.
Volcanoes nationalpark är ett paradis för gorillorna,
men så har det inte alltid varit.
För 40 år sen var det vanligt med tjuvjakt och habitatsförstörelse.
Men ansträngningarna för att skydda gorillorna har gjort
att Mirambo och hans familj är trygga.
Även när de lämnar fristaden i skogen.
De tar sig försiktigt över muren.
Andra djur lämnar också parken för att leta efter delikatesser.
Guldmarkattor som bara lever i bergen här
kommer för att ta potatis.
Men inga djur skadas.
Och bönderna förlorar inget på det.
De får ersättning
och intäkterna från turismen återinvesteras i lokalsamhällena.
Det innebär en hållbar samvaro mellan människorna och naturen.
Det finns planer på att utöka parkens storlek.
Så när det är dags för Paradiso att ta över här
kommer hans och artens framtid att vara säkrad.
Bevarandearbetet skyddar
många av världens nationalparker och deras invånare.
I Yellowstone inkluderar det arter
som är viktiga för nationens identitet.
För lite mer än 100 år sen
hotades bisonoxen av utrotning.
Idag, i skydd av träden,
har en bisonkalv fötts tills världen.
Snart är hon stark nog att utforska sin omgivning
och träffa kompisarna.
Närmare 5 000 bisonoxar strövar omkring i Yellowstone
och är huvudattraktionen för miljontals besökare
som besöker parken varje år.
Känslan av att se en bisonoxe för första gången
är något jag aldrig glömmer.
Som barn var det här
jag började förstå min plats i naturen.
Att jag var en del av något större än mig själv.
Jag önskar att alla får chansen att besöka en nationalpark.
Att uppleva glädjen och naturens under.
Att förstå att var och en av oss är en del av denna värld.
Varje andetag vi tar.
Varje glas vatten vi dricker.
Så många av de medicinska och vetenskapliga upptäckterna vi gör.
Den orörda naturen är kopplad till våra liv på så många sätt.
Det är vår plikt att skydda den,
ta hand om den,
och lämna över denna orörda natur till nästa generation.
Följ med mig och utforska underverken och hemligheterna
i några av de mest fantastiska nationalparkerna i världen.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth