- Mor. - Hej, skat.
Ved du, hvor far er i aften?
Er du okay?
Jay, skat?
Hvad er der galt?
Jay?
Jay.
Jay!
Åh nej. Jay!
Jeg henter nogen.
Er det din søns forlovede?
Lad være, mor.
Nej. Kom nu. Stop!
Vær sød at stoppe. Stop!
Stop!
Far.
Er det sandt?
Hvad har du gjort ved os?
- Hvad har du gjort? - Sally, stop.
Stop.
Lad os være.
Ingrid.
Han ringede.
Han ringede lige inden.
Han må have vidst, hvad han ville finde.
Jeg er ked af det.
Nej, det er du ikke.
Hvad troede du, det var?
En slags kærlighed?
Det er vores søn.
Se, hvad du tog fra ham.
Og fra mig.
Du har taget ham fra mig!
Ingrid. Nej. Stop!
Jeg beder dig. Stop.
Du har taget min søn!
Da du vidste, du var besat af hende...
...burde du have begået selvmord.
Jeg kunne have begravet dig og levet.
Din søn brugte sit liv på at efterligne dig, når...
Når hans største fortrin var slet ikke at være som dig.
Men du sidder hos os i dag.
Tak, allesammen. Et par ord.
Døden er intet
Den tæller ikke
Jeg er blot gået ind i et andet værelse
Der er ikke sket noget
Alt er præcis, som det var
Jeg er mig, og du er dig
Og det gamle liv, vi levede så kærligt sammen, er uberørt, uændret
Hvad vi end var for hinanden, er vi stadig
Det gør mig så ondt.
Jeg har været i dit sted.
Da Aston tog sit liv.
Nej.
Det var en ulykke.
Min søn begik ikke selvmord.
Det er vel altid noget.
At vide, at ens barn ønskede at dø,
er det sværeste.
Jeg kom aldrig over det.
Var du sammen med ham?
Så du ham?
Hvor er Anna?
Det ved jeg ikke.
Men...
Hun må have efterladt en besked eller noget?
Selvfølgelig ikke.
Det er det, hun gør.
Hvad?
Stikker af.
Du venter på hende, ikke?
Jeg kan se, hvor ligegyldig jeg er blevet for dig.
Og jeg vil finde stor styrke i det.
Det er sidste gang, vi ser hinanden.
Jeg forstår.
Gå din vej!
Anna.
Sig, at du er okay. Det er alt, jeg beder om.
Jeg har brug for dig.
Hvor er du henne?
Anna!
Jeg skal mødes med Peggy Graham.
- Femte sal. - Tak.
- Lad mig ringe. - Jeg finder det.
- Peggy. Hvor er hun? - Du kan ikke bare gå ind.
- Hvor er Anna? - Hvad laver du her?
Bare sig det!
Jeg beder dig.
Vil du virkelig tage på arbejde allerede?
De vil forstå, hvis du har brug for tid.
Tid ændrer ikke noget.
Jeg må derhen.
Anna.
Er du okay?
Ja.
Du ved, du kan blive her, så længe du vil.
Jeg nyder dit selskab.
Tak.
Bare lov mig, at det var sidste gang.
Hvad mener du?
Du kunne have fået et dejligt liv med Jay.
Hvad mener du med "sidste gang"?
De stakkels drenge,
der falder hovedkulds for dig.
Han havde ikke en chance, vel?
Ligesom din bror.
Aston elskede dig så højt.
Vidste du det?
Selvfølgelig.
I var uadskillelige.
Du vidste det, og du gjorde ikke noget.
Hvad skulle jeg gøre?
I virkede glade.
Og han var betaget af dig.
Jeg var et barn.
Jeg tror ikke, nogen havde vidst, hvordan man håndterede det.
Du burde have stoppet ham.
Alle de nætter, han kom ind til mig, burde du have stoppet ham.
Jeg ville ønske, vi kunne have stoppet ham, men...
Han var så bange og forvirret...
Det var jeg også!
Nej!
Hvor skal du hen?
Åh nej. Forlad mig ikke. Jeg har brug for dig.
Gå ikke.
Anna.
David.
Rart at møde dig.
Nå...
Nyder du din ferie?
- Der er du. - Hej, skat.
- Det er Anna. Vi mødtes ved poolen. - Lynnette.
Hvordan er dit værelse?
Vi ser ud på parkeringspladsen.
Jeg overvejer at klage.
Det er skønt.
Det er bryllupssuiten.
Hvor er den heldige mand?
Han er her ikke.
Efterlod han dig alene på jeres bryllupsrejse? Hvorfor?
Han er død.
Hvad skete der?
Jeg havde en affære med hans far. Han opdagede os og faldt.
Det var min skyld.
Vent.
Bare...
Tag det roligt.
- Stop! - Hvad?
- Undskyld. - Hvor skal du hen?
- Stop det! - Jeg taler til dig.
Du gør det ikke nemt.
Jeg måtte komme.
Det ved jeg.
"Bestem dig og gør det."
Det sagde min far altid til mig.
"Vil du være kirurg?"
"Godt."
"Gør det."
"Vil du giftes med Ingrid?"
"Storartet."
"Hun er et godt valg."
Og så mødte du mig.
Ja.
Jeg lukkede usikkerheden ind.
Og se, hvad der skete.
Jeg tror ikke...
...vi kan adskille os fra vores handlinger.
Men vi kan ikke lade det hele være forgæves.
Jay døde på grund af os.
Men jeg ville ikke ændre det.
Fortryder du det ikke?
Hvordan kan jeg?
Vi forårsagede så meget smerte.
Sket er sket.
Jeg er så ked af det, der skete.
Gid vi aldrig havde mødt hinanden.
Prøv ikke at finde mig igen.
Tillykke med brylluppet.
Er du tilbage i London?
Okay.
Jeg har brug for dig.
Kan vi mødes i lejligheden?
Tak.
William, ikke?
Ja.
Trappen er fantastisk, ikke?
Det er sjældent muligt at købe en af disse lejligheder.
Den er kun lige kommet på markedet. Den er toværelses,
men med så stor en opholdsstue føles den større, ikke?
Jeg kan ikke mere.
Jeg kan ikke tage tilbage til mor.
Det behøver du ikke.
Stop med at straffe dig selv.
Kom nu.
Lad mig vise dig soveværelset.
Jeg skriver det her, mens du er på vej gennem natten til mig.
Jeg venter tålmodigt
og tænker på de kommende år.
- Er du okay? - Snart er jeg gift.
Og en ny orden vil forme resten af vores liv.
Alt bliver anderledes.
Alt bliver det samme.
I så lang tid har jeg tiltrukket visse kræfter, der har formet mit liv.
Og jeg lod dem gøre det.
Nogle gange går de igennem mig som en orkan.
Og nogle gange rykker de jorden under mig,
så jeg står på en ny grund,
og noget, eller nogen, er blevet opslugt.
Men jeg overlever altid.
Så hvad end der sker mellem os, ved jeg, at du også vil overleve.
For det har vi lært at gøre.
Og du får mig.
Uendeligt.
Alting, altid.
Det har været et hårdt år.
Det har faktisk været længere end det.
Skal jeg starte med begyndelsen?
- Det er et godt sted at starte. - Ja.
Jeg har ikke gjort det før, så jeg kender ikke reglerne.
Ville regler hjælpe?
Undskyld?
Har du brug for regler?
Hvor sært.
Tekster af: Maiken Waldorff