POSEDLOST, LÁSKA A ZÁVIST
- Mami. - Ahoj, zlato.
Víš, kde je dnes večer táta?
Jsi v pořádku?
Jayi, miláčku?
Co se děje?
Jayi?
Jayi.
Jayi!
To ne. Jayi!
Jdu někoho sehnat.
To je snoubenka vašeho syna?
Prosím, mami.
Ne. No tak, přestaň. Nech toho!
Prosím, mami. Přestaň!
Přestaň!
Tati.
Je to pravda?
Co jsi nám to provedl?
- Co jsi sakra provedl? - Sally, přestaň.
Přestaň.
Nech nás o samotě.
Ingrid.
On mi volal.
Volal mi těsně předtím.
Musel vědět, co tam uvidí.
Moc mě to mrzí.
Hovno tě to mrzí.
Co sis myslel, že to je?
Nějaká láska?
Byl to náš syn!
Podívej, co jsi mu vzal.
A mně!
Vzal jsi mi ho!
Ingrid!
Ne! Přestaň!
Prosím, přestaň.
Vzal jsi mi syna!
Když jsi věděl, že jsi jí propadl...
měl ses zabít.
Mohla jsem tě pohřbít a žít dál.
Tvůj syn se tě snažil celý život napodobit, přičemž...
jeho největší předností bylo, že se ti vůbec nepodobal.
Ale dnes budeš sedět s námi.
Děkuji vám všem. Jen pár slov.
Smrt není vůbec nic,
nepočítá se.
Jen jsem proklouzl do vedlejší místnosti,
nic se nestalo.
Vše zůstává přesně tak, jak bylo.
Já jsem já a ty jsi ty.
A starý život, který jsme spolu tak rádi žili, je nedotčený a nezměněný.
Ať jsme si byli čímkoli, stále si tím jsme.
Je mi to moc líto.
I já jsem si tím prošla.
Když si Aston vzal život.
Ne.
Byla to nehoda.
Můj syn se nezabil sám.
Musí to být hodně těžké.
Vědět, že tvoje dítě chce umřít,
to je to nejtěžší.
Nikdy jsem to nepřekousla.
Byl jsi s ním, že?
Viděl jsi ho?
Kde je Anna?
To nevím.
Nenechala
nějaký vzkaz nebo
tak něco?
Samozřejmě, že nenechala.
Obávám se, že tohle dělává.
Co?
Utíká.
Ty na ni čekáš, že jo?
Vidím, jak jsem se pro tebe stala naprosto bezvýznamnou.
A to mi dodá značnou sílu.
Tohle je naposledy, co se kdy vidíme.
Rozumím.
Tak už jdi!
Anno.
Jen mi dej vědět, že jsi v pohodě. Nic víc nechci.
Potřebuju tě.
Kam jsi zmizela?
Anno!
Mám schůzku s Peggy Grahamovou.
- Je na pětce. - Díky.
- Musím jí zavolat. - Najdu to.
- Peggy. Kde je? - Sem nesmíte.
- Kde je Anna? - Co tu děláš? Zešílels?
Tak mi to řekni!
Prosím.
Opravdu se chceš vrátit do práce tak brzy?
Pochopili by, kdybys potřebovala víc času.
Víc času nic nezmění.
Musím tam jít.
Anno.
Jsi v pořádku?
Jo.
Víš, že tu můžeš zůstat, jak dlouho budeš chtít.
Mám ráda, když tu jsi.
Děkuji.
Jen mi slib, že to bylo naposledy.
Jak to myslíš?
Mohla jsi mít s Jayem tak krásný život.
Co myslíš tím „naposledy“?
Ti chudáci kluci,
kteří se do tebe tak strašně zamilovali.
Neměl jedinou šanci, že?
Ani tvůj bratr.
Aston tě měl tak rád.
Tys to věděla?
Samozřejmě.
Byli jste nerozluční.
Věděla jsi to, a nic jsi neudělala.
Co jsem mohla dělat?
Připadala jsi mi šťastná.
A on tebou byl naprosto okouzlený.
Byla jsem dítě.
Já myslím, že by nikdo nevěděl, jak to má řešit.
Měla jsi ho zastavit.
Těch nocí, co chodil ke mně do pokoje. Měla jsi ho zastavit.
Kéž by se dal zastavit, ale...
byl tak vyděšený a zmatený...
To jsem byla taky!
Ne!
Kam jdeš?
Ale ne. Neopouštěj mě.
Potřebuju tě.
Nechoď pryč.
Jsem Anna.
David.
Těší mě.
Takže...
užíváš si dovolenou?
- Tady jsi. - Ahoj, zlato.
- Tohle je Anna. Potkali jsme se u bazénu. - Lynnette.
Jaký máš pokoj?
My máme výhled na parkoviště.
Zvažuju stížnost.
Nádherný.
Je to novomanželské apartmá.
Tak kde je ten šťastlivec?
Není tady.
Nechal tě na líbánkách samotnou?
Co je s ním?
Je mrtvý.
Co se stalo?
Měla jsem poměr s jeho otcem. Můj snoubenec nás nachytal a spadl.
Spadl kvůli mně.
Počkej.
Jen...
Zpomal.
- Nech toho! - Čeho?
- Promiň. - Kam to sakra jdeš?
- Nech mě být! - Hej, mluvím s tebou.
Ty mi to neulehčuješ, co?
Musel jsem přijet.
Já vím.
„Rozhodni se a udělej to.“
To mi vždycky říkal můj otec.
„Chceš být chirurgem?“
„Dobře.“
„Drž se toho.“
„Chceš si vzít Ingrid?“
„Paráda.“
„Je to dobrá volba.“
A pak jsi potkal mě.
Jo.
Otevřel jsem se nejistotě.
A podívej, co se stalo.
Myslím...
že nelze oddělit, kdo jsme, od toho, co jsme udělali.
Zároveň
se nesmíme tvářit, že to bylo k ničemu.
Jay zemřel kvůli nám.
Přesto bych neměnil.
Ty toho nelituješ?
Jak bych mohl?
Způsobili jsme tolik bolesti.
Ale už je po všem.
Mně moc mrzí,
co se stalo.
Kéž bychom se nikdy nepotkali.
Nepokoušej se mě znovu hledat.
Gratuluji ke svatbě.
Jsi zpátky v Londýně?
Tak jo.
Potřebuju tě.
Můžeme se sejít v bytě?
Díky.
William, že?
Jo.
To schodiště je nádherné, viďte?
Je to vzácná příležitost koupit jeden z těchto bytů.
Tenhle máme v nabídce chvíli.
Je tu jeden pokoj s koupelnou, ale díky velkému obýváku vypadá větší, že?
Já už to nedávám.
K mámě se vrátit nemůžu.
Nemusíš.
Musíš se přestat trestat.
Tak pojď.
Pojďte za mnou, ukážu vám ložnici.
Píšu to, zatímco ty si razíš cestu nocí ke mně.
Budu trpělivě čekat
a myslet na nadcházející roky.
- Jsi v pořádku? - Brzy se vdám.
A nové pořádky budou utvářet zbytek našich životů.
Všechno bude jiné.
Všechno bude stejné.
Tak dlouho jsem přitahovala určité síly, které utvářely můj život.
Nechala jsem je působit.
Někdy se mnou lomcují jako hurikán.
A někdy jen posunou půdu pode mnou.
Tak, že stojím na jiné zemi.
A něco nebo někoho pohltí.
A přesto vždycky přežiju.
Takže ať už se mezi námi stane cokoli, vím, že i ty přežiješ.
Protože to jsme se naučili.
A budeš mě mít.
Navždy.
Se vším všudy.
Byl to opravdu těžký rok.
Vlastně to trvalo déle než rok.
Mám začít od začátku?
- To nikdy není špatný nápad. - Jasně.
Je to pro mě nové, tak neznám pravidla.
Pomohlo by mít pravidla?
Prosím?
Máte pocit, že je potřebujete?
To je zvláštní.
Překlad titulků: Kateřina Richard